ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Харків

Справа № 645/4736/19
Провадження № 22-ц/818/569/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів  Маміної О.В., Пилипчук Н.П., 

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2020 року, ухвалене суддею Шарком О.П.,

в с т а н о в и в :

26 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, доходу відповідача, що складає 20 503 грн 21 коп., щомісячно, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на утримання дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, доходу відповідача, що складає 20 503 грн 21 коп. до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов мотивований тим, що з 1 вересня 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька - ОСОБА_3 , яка мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку обов`язків по утриманню дитини не виконує. Не цікавиться та не спілкується з дитиною. У 2019 році відповідач отримав заробітну плату у розмірі 3 144 грн 53 коп., а також отримав дохід у розмірі 981 010 грн 40 коп. за здійснення підприємницької діяльності.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку – задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 доходу відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 доходу відповідача щомісячно, починаючи з 26 липня 2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років - тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , в межах суми виплати 1/4 доходу, але не менше 50 відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за один місяць підлягає негайному виконанню. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в межах суми виплати 1/4 доходу, на утримання дружини ОСОБА_1 за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі 1 536 грн 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобов`язань не має. З урахуванням обов`язку обох батьків утримувати свою дитину, визначений розмір аліментів відповідатиме обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача. Доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину та дружину відповідачем не надано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити вказане рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі ј доходу щомісячно, починаючи з 26 липня 2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, визначити стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 500 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення в оскаржуваній частині є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що згідно з випискою із медичної картки майже не бачить на праве око, відновлення зору неможливе, на друге око – також. У зв`язку із важким матеріальним станом у 2019 році відповідач був вимушений закрити свою діяльність у формі фізичної особи-підприємця. ОСОБА_1 працює в обласному психоневрологічному диспансері та отримує заробітну платню. Крім того, позивач отримує допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн в місяць. Дитина на даний час відвідує дитячий садок. Відповідач на даний час перебуває на обліку у Державному центрі зайнятості. Відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 500 гривень доходу щомісячно починаючи з 26 липня 2019 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років - тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , тому в частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на користь дитини ОСОБА_4 , судом апеляційної інстанції не переглядається. 

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 1 вересня 2017 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 8). 

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9).

Сторонами не заперечується, що дитина проживає разом з матір`ю.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.
У частинах другій та четвертій статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.
Вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши наведені вище норми матеріального права, суд дійшов правильного висновку про те, що відповідач є працездатною особою та отримує грошові доходи, дитина, яка не досягла трирічного віку, проживає з позивачем. Розмір аліментів визначено судом з урахуванням матеріального становища відповідача та обставин справи.
Клопотання заявника про встановлення стягнення аліментів у твердій грошовій у розмірі 500 грн не може бути задоволене, оскільки суд першої інстанції визначив спосіб стягнення аліментів за вимогами позивача, яка обрала саме такий спосіб захисту свого права в частині аліментних зобов`язань відповідача. Крім того, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подані копія виписки із медичної картки, копії довідок про доходи.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач був обізнаний про судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до нього, у вересні 2019 року подавав відзив на позовну заяву, проте доказів наданих до суду апеляційної інстанції до суду першої інстанції не надавав, неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від нього не обгрунтував.
Колегія суддів вважає, що задля дотримання вимог процесуального законодавства – подання доказів після розгляду справи у суді першої інстанції порушує принципи змагальності та диспозитивності сторін, тому не приймає подані апеляційному суду ОСОБА_2 докази.
Разом з тим, слід зазначити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 27 серпня 2020 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.

В іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                  С.С. Кругова

Судді                                                                          О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук