ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року	Львів	Справа № 380/569/20 пров. № А/857/1154/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Качмара В.Я., Курильця А.Р. 
з участю секретаря судового засідання     Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року (суддя першої інстанції Мричко Н.І., м. Львів, повний текст складено 17.11.2020),

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 12.04.2019: № 0021571-5213-1306, 0021572-5213-1306.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 12.04.2019 № 0021572-5213-1306 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, в сумі 15971,67 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір, в сумі 819 грн. 90 коп.
Не погодившись із таким рішенням, вважаючи його постановленим з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, Головне управління ДПС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до п.п.265.7.1 п.265.7 ст.265 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника нерухомості. Податкове/податкові повідомлення-рішення про суми/сум податку, обчисленого згідно з п.п.265.7.1 п.265.7 ст.265 ПК України, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком). Якщо сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання. У разі отримання податкового повідомлення-рішення після встановленого строку платник не звільняється від обов`язку сплати податку. Отже, у відповідача наявний обов`язок щодо застосування положень ПК України в частині нарахування сум зі сплати податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки. Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у позивача знаходиться на праві власності: житлова нерухомість за адресами: АДРЕСА_1 (квартира загальною площею 67,7 кв.м.), АДРЕСА_2 (квартира загальною площею 46,20кв.м.); нежитлова будівля – АДРЕСА_3 (загальна площа 1716 кв.м.). Відтак, спірні податкові повідомлення-рішення є правомірними.
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржене рішення суду від 26 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У судовому засіданні представник відповідача Болотін М.С. підтримав вимоги апеляційної скарги та надав пояснення, аналогічні викладеним в ній. Представник позивача Марчук Н.А. заперечила вимоги апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 131004949 від 16.07.2018, у приватній власності ОСОБА_1 знаходяться об`єкти нерухомого майна, зокрема: 
нежитлова будівля, розміщена за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1716 кв.м.;
- квартира, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м. (житлова площа - 38,9 кв.м.);
- квартира, розміщена за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 46,2 кв.м. (житлова площа - 27,9 кв.м.) (а.с. 11-13).
12.04.2019 ГУ ДФС у Львівській області відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021571-5213-1306, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості (18010200) за податковий період 2018 рік на загальну суму 406,98 грн., до сплати на бюджетний рахунок Управління державної казначейської служби України у Шевченківському районі міста Львова Львівської області (а.с. 7).
12.04.2019 ГУ ДФС у Львівській області відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України винесене податкове повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021572-5213-1306, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізособами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (18010300) за податковий період 2018 рік на загальну суму 15971,67 грн., до сплати на бюджетний рахунок Управління державної казначейської служби України у Старосамбірському районі Львівської області (а.с. 6).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021572-5213-1306, органом місцевого самоврядування на базовий податковий (звітний) період – 2018 рік, встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають одержання прибутку у розмірі – 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Отже, при визначенні податкового зобов`язання, відповідач безпідставно застосував ставку податку на рівні 0,25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, адже органом місцевого самоврядування на базовий податковий (звітний) період – 2018 рік, встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають одержання прибутку у розмірі – 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Таким чином, повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021572-5213-1306 є неправомірним.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021571-5213-130613, суд зазначив, що у приватній власності ОСОБА_1 знаходяться об`єкти нерухомого майна, зокрема квартира, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м.; квартира, розміщена за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 46,2 кв.м. Таким чином, у позивача виникло зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, у зв`язку з чим, податковим органом була визначена його сума та позивачу направлене спірне податкове повідомлення-рішення. Відтак, у відповідача відсутні будь-які правові підстави для незастосування у 2018 році щодо позивача, як власника об`єкта житлової нерухомості, положень статті 266 ПК України в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з коефіцієнтом 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати. З урахуванням того, що сумарна загальна площа належної позивачу житлової нерухомості становить 113,9 кв. м. (67,7 + 46,2 = 113,9), відповідачем вірно проведено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік та прийнято податкове повідомлення-рішення, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання, що становить 406,98 грн. (113,90 кв. м. (сумарна загальна площа житлової нерухомості) - 60 кв. м. (пільга у вигляді зменшення бази оподаткування) х 18,62 грн. (0,50% від розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018) = 406,98 грн.).
Також, суд дійшов висновку, що наявність затримки у формуванні податкового повідомлення-рішення не вливає на обов`язок позивача сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і не є підставою для визнання такого рішення протиправним та для його скасування.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі – ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Порядок оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено ст.266 ПК України.
Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно пункту 266.4. статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).
Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради обєднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Відповідно до підпункту «в» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.
Згідно підпункту «г» підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів «б» і «в» цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Підпунктами 266.7.2, 266.7.3 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.
У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).
Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком.
Відповідно до пункту 12.3 статті 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Згідно підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.
Відповідно до статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
Згідно з пункту 5 розділу XIX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування зобов`язані забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.
Встановлено, що згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 131004949 від 16.07.2018, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить, зокрема, нежитлова будівля, розміщена за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 1716 кв.м.
Податковим органом подано суду розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 . Із розрахунку видно, що контролюючим органом застосовано ставку податку на нерухоме майно (нежитлова будівля), відмінне від земельної ділянки ( АДРЕСА_3 , загальною площею 1716 кв.м.), у розмірі 0.25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (а.с. 61).
Також, встановлено, що рішення XIII сесії VІІ демократичного скликання Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області від 23.12.2016 №367 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Хирів» встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Згідно з пунктом 4.3 вказаного рішення сесії міської ради вирішено встановити на 2017 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають одержання прибутку у розмірі – 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати (а.с. 23).
Відповідно до пункту 1 рішення ХХІV сесії VІІ демократичного скликання Хирівської міської ради Старосамбірського району Львівської області від 21.12.2016 № 651 «Про внесення змін в рішення №416 від 09.02.2017 року ХV позачергової сесії VІІ демократичного скликання «Про внесення змін в рішення №367 від 23.12.2016 року XIII сесії VІІ демократичного скликання «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Хирів»» вирішено викласти пункт 4.4. рішення ХV позачергової сесії VІІ демократичного скликання Хирівської міської ради №416 від 09.02.2017 в такій редакції: «Встановити на 2018 рік ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для одержання прибутку у розмірі 0,25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування». Згідно з пунктом 2 зазначеного рішення Хирівської міської ради, п.1, 2.3, 4.2, 4.3 залишити відповідно до рішення №367 XIII сесії VІІ демократичного скликання від 23.12.2016 року «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Хирів».
Судом першої інстанції встановлено, що позивач не використовує та не використовував власне майно (об`єкт нежитлової нерухомості) для одержання прибутку, не здавав його в оренду, крім того, не є фізичною особою-підприємцем та не здійснює підприємницької діяльності. Відповідач не надав будь-яких доказів, які б спростували вказані твердження позивача.
Отже, станом на дату прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021572-5213-1306 органом місцевого самоврядування на базовий податковий (звітний) період – 2018 рік встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають одержання прибутку у розмірі – 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, за 1 квадратний метр бази оподаткування. 
Відтак, при визначенні податкового зобов`язання відповідач безпідставно застосував ставку податку на рівні 0,25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2018 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, оскільки органом місцевого самоврядування на базовий податковий (звітний) період – 2018 рік, встановлена ставка податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для обслуговування житлових та інших приміщень, що не передбачають одержання прибутку у розмірі – 0,1 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021572-5213-1306, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, не ґрунтується на нормах права, а тому правильно скасоване судом першої інстанції.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021571-5213-130613, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта № 131004949 від 16.07.2018, у приватній власності ОСОБА_1 знаходяться об`єкти нерухомого майна, зокрема: квартира, розміщена за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м. (житлова площа - 38,9 кв.м.); квартира, розміщена за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 46,2 кв.м. (житлова площа – 2 7,9 кв.м.). Отже, у позивача виникло зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, у зв`язку з чим, податковим органом була визначена його сума та позивачу направлене спірне податкове повідомлення-рішення.
З копії з розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 видно, що контролюючим органом застосовано ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (квартири), які знаходяться за адресами: АДРЕСА_1 , загальна площа 67,70 кв. м.; АДРЕСА_4 , загальна площа 46,20 кв. м. у розмірі 0.50 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, що становить 596,37 грн. та 406,98 грн. відповідно (а.с. 61).
Ухвалою Львівської міської ради № 664 від 14.07.2011 затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Ухвалою 8 сесії 7 скликання Львівської міської ради № 2139 від 29.06.2017 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 14.07.2011 № 664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» внесено зміни у додаток до ухвали міської ради від 14.07.2011 № 664 «Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (зі змінами), виклавши його у новій редакції (додається). При цьому як встановлено у пункті 2 такої ухвали, ця ухвала набирає чинності з 01.01.2018.
Підпунктом 6.2.1 пункту 6.2 Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» (зі змінами) встановлено, що ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі: для квартири/квартир – 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач є власником житлової нерухомості, зокрема квартири, загальною площею 46,20 кв. м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . 
Відтак, у відповідача відсутні будь-які правові підстави для незастосування у 2018 році щодо позивача, як власника об`єкта житлової нерухомості, положень статті 266 ПК України в частині нарахування грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з коефіцієнтом 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що податкове повідомлення-рішення від 12.04.2019 № 0021571-5213-130613 станом на дату його прийняття винесено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені наведеними нормами закону, тому відсутні підстави для його скасування.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 23.03.2021 у зв`язку з тимчасовою відсутністю судді Качмара В.Я.