Постанова
Іменем України
01 березня 2021 року
м. Київ
справа № 2-3331/2010
провадження № 61-111св21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
 Висоцької В. С., Калараша А. А. (суддя-доповідач), Ткачука О. С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
представник позивача -  ОСОБА_2 , 
відповідачі: приватне підприємство «Алина-Плюс», ОСОБА_3 , приватне підприємство «Прометей-2008»,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Євценком Романом Ігоровичем, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2010 року у складі судді Калашнікової О. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я., у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Алина-Плюс», ОСОБА_3 , приватного підприємства «Прометей-2008» про визнання неправомірними рішень загальних зборів учасників підприємства, визнання недійсним договору купівлі-продажу,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2008 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Алина-Плюс» (далі - ПП «Алина-Плюс»), ОСОБА_3 , приватного підприємства «Прометей-2008» (далі - ПП «Прометей-2008») про визнання неправомірними рішень загальних зборів учасників підприємства, визнання недійсним договору купівлі-продажу.
З урахуванням уточнень до позовної заяви в її обґрунтування позивач посилався на те, що він є співвласником ПП «Алина-плюс», і його частка у статутному капіталі складає 33 %. На земельній ділянці, яка належала на праві власності ПП «Алина-плюс» було побудовано двоповерховий будинок площею 700 кв.м, який теж належавна праві власності ПП «Аліна-плюс». 
У жовтні 2008 року позивачу випадково стало відомо про те, що 25 вересня                       2008 року за договором купівлі-продажу було відчужене вказане нерухоме майно. Рішення про відчуження нерухомого майна було прийнято на загальних зборах, однак  позивач присутній  на них не був, що  порушує його право, як учасника підприємства, на  участь в управлінні господарською діяльністю підприємства. 
ОСОБА_1 остаточно просив суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ПП «Алина-Плюс», оформлених протоколом від 17 вересня 2008 року № 3 і викладених у пункті 3, визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 вересня 2008 року, укладений між ПП «Алина-Плюс» і ОСОБА_3 , визнати недійсним свідоцтво про право власності                  ПП «Прометей-2008» від 25 грудня 2008 року на автомийку на три пости з офісом та автомагазином на АДРЕСА_1 (а.с. 3-4, 61-66).
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено (а.с. 98-101).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2010 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення суду від 03 липня 2009 року скасовано, справа призначена до розгляду у загальному порядку на 19 лютого 2010 року (а.с. 106, 107, 127).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2010 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, позов  ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Судові рішення мотивовані тим, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не подав, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) є підставою для залишення позову без розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
У грудні 2020 року  ОСОБА_1 через адвоката Євценка Р. І.подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду                     м. Одеси від 12 квітня 2010 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи з Київського районного суду                     м. Одеси.
У лютому 2021 року справу № 2-3331/2010 передано до Верховного Суду. 
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 
400 ЦПК України). 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень 
 ОСОБА_1 зазначає частину другу статті 389 ЦПК України з посиланням на порушення судами норм процесуального права.
Судами попередніх інстанцій проігноровано, що матеріали справи не містять жодного підтвердження належного повідомлення судом ОСОБА_1 про призначені судові засідання у цій справі. ОСОБА_1 було виявлено, що підпис на повідомленні про отримання повістки 01 лютого 2010 року йому не належить. Матеріали справи не містять підтвердження щодо повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи адвоката Комлевої Н. П. Крім того, у адвоката Комлевої Н. П. не було повноважень представляти інтереси позивача в суді.
Також рекомендований лист із судовою повісткою, яку було вручено                                 26 березня 2010 року дружині ОСОБА_1 за довіреністю, не можна вважати доказом про належне повідомлення позивача про розгляд справи  12 квітня 2010 року, оскільки з кінця 2009 року  до початку 2010 року ОСОБА_1 не проживав разом із дружиною у зв`язку з тривалим процесом розірвання шлюбу. За адресою: АДРЕСА_2 , ні ОСОБА_1 , ні його дружина не проживали, та вказана квартира була передана третім особам в оренду.
Отже, ОСОБА_1 не було повідомлено належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи. Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням статей 6, 8, 10, 76-76, 169 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції).
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини справи 
Судами встановлено, що 28 жовтня 2008 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПП «Алина-Плюс», ОСОБА_3 , ПП «Прометей-2008» та, уточнивши позов 28 травня 2009 року, просив суд визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ПП «Алина-Плюс», оформлених протоколом                 від 17 вересня 2008 року № 3 і викладених у пункті 3, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24 вересня 2008 року, укладений між ПП «Алина-Плюс»і ОСОБА_3 (а.с. 3-4, 61-66).
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03 липня 2009 року позов ОСОБА_1 задоволено (а.с. 98-101).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2010 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення суду від 03 липня 2009 року скасовано, справа призначена до розгляду у загальному порядку на 19 лютого 2010 року (а.с. 106, 107, 127).
Ухвала Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2010 року про скасування заочного рішення та призначення справи до  розгляду у судовому засіданні 19 лютого 2010 року була завчасно отримана ОСОБА_1             01 лютого 2010 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення суду (а.с. 130).
У судове засідання 19 лютого 2010 року ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 12 квітня 2010 року на 10.00 год, про що було направлено повідомлення ОСОБА_1 (а.с. 131).
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення дружина ОСОБА_1 -  ОСОБА_4 26 березня 2010 року  отримала судову повістку на  12 квітня 2010 року (а.с.134).
12 квітня 2010 року ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 133-135).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги у межах та з підстав касаційного перегляду, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини третьої статті 169 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
За змістом пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Отже, суд може залишити позовну заяву без розгляду з наведеної правової підстави лише у випадку одночасного існування таких умов: 1) належне повідомлення позивача про час та місце розгляду справи; 2) його неявка в два і більше судові засідання поспіль; 3) неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.
Системний аналіз вищевказаних норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказував на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судові засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до частиною третьою статті 76 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду першої інстанції) якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання,  повістку  під  розписку  вручають  будь-кому  з повнолітніх  членів  сім`ї,  які  проживають разом з нею,  а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації  або виконавчому органу місцевого самоврядування. 
Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, а саме:
-          інформацію про призначене судове засідання на 19 лютого 2010 року позивач отримав особисто  01 лютого 2010 року;
-          інформацію про призначене судове засідання на 12 квітня 2010 року ОСОБА_1 особисто не отримав, її отримала його дружина ОСОБА_4 за довіреністю. Відповідно до ст.76 ЦПК України ОСОБА_1 вважається таким, що повідомлений про судове засідання через дружину.
Таким чином, судами правильно встановлено, що позивач два рази поспіль не з`явився в судове засідання та не подав суду заяви про розгляд справи за його відсутності.
Аргументи касаційної скарги про те, що повідомлення про вручення поштового відправлення, яке вручено 26 березня 2010 року дружині ОСОБА_1 за довіреністю, не можна вважати доказом про належне повідомлення позивача про розгляд справи 12 квітня 2010 року, оскільки з кінця 2009 року до  початку 2010 року ОСОБА_1 не проживав разом із дружиною у зв`язку з тривалим процесом розірвання шлюбу, є безпідставним, оскільки судам не надано належних доказів на підтвердження зазначеного. Факт перебування подружжя ОСОБА_4 у процесі розірвання шлюбу у березні-квітні 2010 року не є підставою для висновку про неналежне повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи, призначеної на 12 квітня 2010 року.
Посилання в касаційній скарзі на те, що матеріали справи не містять підтвердження щодо повідомлення судом першої інстанції про розгляд справи адвоката Комлевої Н. П., а також у останньої не було повноважень представляти інтереси позивача в суді, колегією суддів відхиляються, оскільки судами встановлено та матеріалами справи підтверджується, що саме позивач ОСОБА_1 був двічі належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду цієї справи.
Доводи касаційної скарги про те, що підпис на поштовому відправленні про вручення повістки на 19 лютого 2010 року не належить ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки вказані доводи належними і допустимими доказами не підтверджені.
Враховуючи наведене, судами першої та апеляційної інстанцій зроблено обґрунтовані висновки про повторну неявку позивача у судові засідання, призначені у цій справі.
Таким чином, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня2019 року у справі 
№ 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів та їх переоцінювати згідно з положеннями статті 400 ЦПК України 
(в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої і апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Євценком Романом Ігоровичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2010 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 грудня 2020 рокузалишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                            В.  С. Висоцька
А.  А. Калараш
О. С. Ткачук