ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/2258/20	

головуючий суддя І інстанції – Бойченко Ю.П.

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді (доповідача) Іванова С.М.,
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Чепурнова Д.В.,     
 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2020 року в адміністративній справі №280/2258/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просив: 
-   визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні та перерахунку пенсії позивачу;
- відповідачу застосувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», в редакції від 09.07.2003 № 1058-ІV (зі змінами, діючими на час призначення пенсії позивачу 29.09.2011), для призначення та розрахунку пенсії позивача;
- для призначення перерахунку пенсії позивачу зарахувати стаж трудової діяльності з 28.02.1992 по 04.05.1993 на підставі документів про фактичний початок діяльності фермерського господарства, створеного позивачем;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивачу у відповідності до Закону та встановленого порядку нарахування пенсії, враховуючи індексацію та підвищення пенсії за віком за період з дня призначення пенсії та стягнути на користь позивача з відповідача суму недоотриманої пенсії, починаючи з 29.09.2011, у розмірі, який буде визначений за результатом остаточного перерахунку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  щодо не проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1  пенсію за віком з 01.05.2017 шляхом збільшення пенсії за кожний повний рік страхового стажу понад 25 років на 1 відсоток розміру пенсії.
В задоволенні решти позову було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати  в частині позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що у пенсійного органу наявний обов`язок по зарахуванню страхового стажу його трудової діяльності в фермерському господарстві на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою від 28.02.1992 року № 000017 та перерахувати пенсію без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. 
Відзив від відповідача на адресу суду не надходив.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на пісдтаві ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як отримувач пенсії за віком, призначеної з 29.09.2011.           24.01.2020 року позивач звернувся до пенсійного фонду з заявою про складові та розмір його пенсійних виплат.
Листом Управління обслуговування громадян Токмацького відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 04.02.2020 року № 9/3-7 останньому було надано відповідь на його звернення з посиланням на формулу розрахунку його пенсії.
Відповідно до наведеного листа, розрахунок середньомісячної заробітної плати здійснювався за періоди роботи позивача з 01.09.1982 року по 31.08.1985 року, з 01.09.1985 року по 30.11.1990 року, з 01.09.2007 року по 25.09.2007 року, з 01.10.2007 року по 31.10.2007 року, з 01.01.2010 року по 08.01.2010 року та з 01.10.2012 року по 08.10.2012 року. Розрахунок коефіцієнту заробітної плати та розміру пенсії за віком проведено відповідно до чинного законодавства.
Не погодившись з наведеними доводами відповідача, позивач звернувся до суд з метою захисту своїх порушених прав та інтересів.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сам лише факт отримання земельної ділянки не означає здійснення трудової діяльності, пов`язаної з її отриманням. Зауважено, що  посилання позивача на порушення органом Пенсійного фонду його прав в частині невірного обчислення коефіцієнту заробітної плати в ході судового розгляду не знайшло підтвердження.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок                   № 637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці (далі - Порядок) та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що до страхового стажу роботи зараховується будь-яка робота, на якій працівник підлягав обов`язковому державному соціальному страхуванню. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів.
Як свідчать встановлені обставини справи, на підтвердження наявності трудового стажу за період з 28.02.1992 по 04.05.1993 року позивач посилається на Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею, згідно якого на підставі рішення Міської ради народних депутатів Токмацького району Запорізької області від 30.01.1992                                    № 5 ОСОБА_1 надається у довічне успадковуване володіння 41,0 гектарів землі в межах, згідно з планом землеволодіння.
Однак, колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції, що сам лише факт отримання земельної ділянки не означає здійснення трудової діяльності, пов`язаної з її отриманням.
Так, жодних інших документів, які підтверджують трудову діяльність позивача у фермерському господарстві з 28.02.1992 по 04.05.1993, останнім до суду подано не було.
З огляду на наведені обставини, колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції, відносно безпідставності позовних вимог позивача щодо необхідності зобов`язання відповідача зарахувати стаж трудової діяльності з 28.02.1992 по 04.05.1993 на підставі документів про фактичний початок діяльності фермерського господарства.
Що стосується посилань позивача на неправомірне обчислення відповідачем коефіцієнта заробітної плати, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Як вбачається з пояснень позивача, відповідно до звіту по його заробітках, складеного на підставі наданих довідок, періодом його трудової діяльності тривалістю 22 місяці з найбільшими показниками заробітної плати є період з 01.03.1985 року по 31.12.1986 рок з загальною сумою коефіцієнтів заробітної плати з 22 місяці  - 32.33009, у зв`язку з чим середній індивідуальний коефіцієнт  заробітної плати має становити 1.46954.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що за період 2000 – 2003 роки заробіток позивача складав 0,00, у зв`язку з чим, внаслідок оптимізації індивідуальний коефіцієнт для обчислення пенсії збільшився з 0,83436 до 1,28946.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду, погоджується з висновками суду першої інстанції, що посилання позивача на порушення органом Пенсійного фонду його прав в частині невірного обчислення коефіцієнту заробітної плати - є безпідставними.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 30.09.2020 року в адміністративній справі №280/2258/20 – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за виключенням наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

   
Головуючий - суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов