ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року м. Черкаси   
Справа № 690/273/20		
Провадження № 22-ц/821/438/21		
категорія 304090300 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого: Єльцова В. О. 
суддів: Карпенко О. В., Нерушак Л. В.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач: ОСОБА_1 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. на заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и в :
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Представник позивача, повноваження якого підтверджено довіреністю від 31.01.2019 року № 367-К-Н-О, звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 11.11.2011 року № б/н у загальній сумі 24 083,78 грн., а також судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами 11.11.2011 року укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. 
Для користування кредитними коштами відповідач отримала кредитну картку з кредитним лімітом 10 000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1  взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 02.06.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 24 083,78 грн., з яких: 16 846,59 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредитом, 5 614,15 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 1 123,04 грн. – штраф (процентна складова), 500 грн. – штраф (фіксована частина), про стягнення якої й подано позов.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 грудня 2020 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримала кредит. На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету – заяву від 11.11.2011, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», без підписів сторін та реквізитів документу, розрахунок заборгованості, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, без реквізитів, та дати прийняття, та без підпису сторін. 
За відсутності належних та допустимих доказів про конкретні запропоновані 11.11.2011 року відповідачу Тарифи обслуговування кредитної карти «Універсальна», Умови та Правила банківських послуг, які б містили її підпис, а також відсутність у підписаній відповідачем 11.11.2011 року анкеті-заяві домовленості сторін про розмір відсотків та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, як істотних умов кредитного договору, враховуючи,що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умовне можуть розцінюватися як стандартна (типова)форма,що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин,тож їх не можна вважати кредитним договором, укладеним між сторонами 11.11.2011 року шляхом підписання ОСОБА_1 заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
При цьому, долучені до позовної заяви виписка по рахункам клієнта ОСОБА_1 за договором № б/н (а.с. 12-21), довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 22), довідка про номери кредитних карток, виданих ОСОБА_1 (а.с.23), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.25), витяг з Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року (а.с. 26-51), суд оцінює критично, оскільки вказані письмові докази, на відміну від інших (а.с. 24, 53-58), не містять відомостей про особу, яка їх підписала, а також їх подано у копіях, які всупереч вимог ч. ч. 4, 5 ст. 95 ЦПК України, незавірені належним чином, що свідчить про їх недопустимість, у розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, що представником позивача не надано доказів на підтвердження укладення 11.11.2011 року між сторонами, а також отримання ОСОБА_1 на його виконання платіжної картки з встановленим кредитним лімітом, оскільки за нормами абз. 2 ч. 1 ст. 1046, ч.2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладений з моменту передання грошей.
Вирішуючи питання щодо відмови у задоволенні позовних вимог у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд також врахував, що додатки до позовної заяви не підтверджують обставини, які викладені у ній, у тому числі щодо згоди ОСОБА_1 на встановлення їй кредитного ліміту у сумі 10 000 грн., отримання нею платіжної картки позивача та подальшого користування за її допомогою коштами АТ КБ «ПриватБанк», які є кредитними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
       Не погоджуючись з рішенням першої інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О. Л. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, а тому просить скасувати рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 грудня 2020 року та ухвалити нове рішення, який позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л.   посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалась та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.
Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.
Стверджує, що розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. А розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості, в тому числі і за тілом простроченого кредиту.
Зазначає, що із виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, розраховувався карткою, частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мінюсту від 12.04.12р. №578/5.
У постанові НБУ №705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань».
Таким чином, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року справу призначено до розгляду в письмовому провадженні.
         
Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Судом встановлено, що відповідно банківської ліцензії від 05.10.2011 року № 22, яка видана Національним банком України, публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» має право надання банківських послуг. Відповідно до змісту п. 1.7 Статуту рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 119 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено його найменування на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк»).
Згідно копії анкети-заяви ОСОБА_1 11.11.2011 року, у ній, крім анкетних даних особи та місця її проживання, також вказано дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк» (далі – Договір).
Водночас у даній анкеті-заяві відсутні будь-які відмітки про бажання ОСОБА_1 оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна» певного виду, з подальшим встановленням на ній кредитного ліміту у певному розмірі.
Представником позивача у якості додатків до вказаного позову також долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/).
Відповідно до змісту п. 2.1.1. вказаного Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку.
Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. 
Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.
Згідно п. 2.1.1.2.1 цього ж Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата отримання картки, вказана у заяві. Договір укладається терміном на 5 років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не відмовилась від договору, він продовжується на такий же термін.
Згідно долучених до позовної заяви розрахунків у зв`язку з порушеннями відповідачем умов зазначеного Договору станом на 02.06.2020 року виникла заборгованість у сумі 24 083,78 грн., з яких: 16 846,59 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредитом, 5 614,15 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 1 123,04 грн. – штраф (процентна складова); 500 грн. – штраф (фіксована частина).

Позиція апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10 000.00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. 
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.
У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Відповідно до рахунку заборгованості, наданого банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 02.06.2020 становить 24 083,78 грн., з яких: 16 846,59 грн. – прострочена заборгованість за тілом кредиту, 5 614,15 грн. – заборгованість за простроченими відсотками, 1 123,04 грн. – штраф (процентна складова); 500 грн. – штраф (фіксована частина); 0,00 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 грн. – нарахована комісія;
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в зв`язку з тим, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що ОСОБА_1 отримала кредит. 
На підтвердження вказаних обставин позивач надав анкету – заяву від 11.11.2011, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», без підписів сторін та реквізитів документу, розрахунок заборгованості, та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, без реквізитів, та дати прийняття, та без підпису сторін. 
Окрім цього, як слідує з матеріалів справи безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 11.11.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Зазначені АТ КБ «Приватбанк» обставини не є підставою для задоволення позову в повному об`ємі, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредиту.
Крім того, як видно із наданого розрахунку, у відповідача відсутня заборгованість за нарахованими відсотками.
Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками та заборгованість за штрафами.
Як вбачається з наявного у справі розрахунку заборгованості, її облік банком здійснювався шляхом окремого обліку заборгованості за тілом кредиту (тіло кредиту прострочене на звітну дату) – 16846,59 грн.
Із виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами, розраховувалася кредитною карткою, частково погашала заборгованість та знову користувалася кредитними коштами.
Таким чином, виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами.
Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.
Враховуючи положення ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, 1049 ЦК України, та встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув і не спростував розрахунок заборгованості у цій частині, суд 1 інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні заборгованості за тілом кредиту.
Таким чином, вимоги банку в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 16846,59 грн. підлягають до задоволення.
Щодо заборгованості за простроченими відсотками, то колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що у анкеті-заяві позичальника ОСОБА_1 не визначена процентна ставка та строк повернення кредиту (користування ним), строк дії кредитної картки, при цьому в анкеті-заяві міститься дата її складання 11 листопада 2011 року (а.с. 74).
Банк, пред`являючи вимоги щодо погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи своє право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за Договором, посилався на витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Наявний в матеріалах справи Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», не містить підписів як позивача так і відповідача, та дати його складання (а.с. 75).
Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і Правила надання банківських послуг розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи 11 листопада 2011 року анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку. 
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 03 липня 2019 року (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Таким чином, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11 листопада 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 липня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України та відсутності правових підстав для задоволення вимог банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5614,15 грн.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Щодо нарахованої суми за штрафами в розмірі 1623,04 грн., колегія суддів вважає, що вказана сума не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Отже, враховуючи, що сторонами не погоджено Умови та правила надання банківських послуг, суму заборгованості за штрафами не можливо достеменно розрахувати, тому суд відмовляє в задоволенні вимог Банку в цій частині також. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтування вимог апеляційної скарги є частково доведеними і дають підстави для скасування судового рішення з постановленням нового висновку суду про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені позивачем у цій справі підлягають перерозподілу.
Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при поданні позову, апеляційної скарги у розмірі 5255 грн. підлягає стягненню пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 3676,40 грн. (розмір заявлених вимог – 24083,78 грн. (100 %), розмір вимог, що підлягають задоволенню – 16846,59 грн. (69,96 %) (5255х 69,96 % = 3676,40 грн.).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, й апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу   представника АТ КБ «Приватбанк» Крилової О.Л. - задовольнити частково.
Заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 грудня 2020 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, про часткове задоволення позову.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 листопада 2011 року, а саме заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 16846,59 грн.
В іншій частині заочне рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» суму судового збору в розмірі 3676,40 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Головуючий         

Судді: