Ухвала
 
29 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 592/8365/19
 
провадження № 61-599ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року та  постанову Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року у справі за  позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ», акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування майнової та моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним вище позовом та з урахуванням уточнень своїх позовних вимог просила стягнути на свою користь, як законного представника малолітнього потерпілого від дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_3 , а саме: з акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі - АТ «Страхова компанія «Країна») страхову суму у розмірі 93 840 грн; з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» (далі - ТОВ «АВТО-ОВІ») відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 488 528 грн.; з ТОВ «АВТО-ОВІ» суму матеріальних збитків, витрачених на лікування малолітнього ОСОБА_3 у розмірі 36 746 грн 44 коп.
 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_3 , страхову суму у  розмірі 51 тис. грн. Стягнуто з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 тис. грн. Стягнуто з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь ОСОБА_1 витрати на лікування у розмірі 36 746 грн 44 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з наявності підстав для страхової виплати, а визначаючи її розмір - з того, що неповнолітній ОСОБА_3 у результаті вказаної ДТП визнаний дитиною-інвалідом до 18 років без визначення групи інвалідності. Крім того, суди попередніх інстанцій зазначали щодо доведеності факту заподіяння малолітньому ОСОБА_3 моральної шкоди та понесення витрат на лікування. Також, суди врахували вимоги розумності і справедливості, виходили зі ступеня вини водія, який скоїв злочин внаслідок порушення Правил дорожнього руху, а також тяжкості отриманих ОСОБА_3 тілесних ушкоджень.
 
13 січня 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій заявник просить оскаржувані судові рішення в частині відшкодування страхової виплати та моральної шкоди скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення її позовних вимог.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не  зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею           392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 листопада 2020 року та  постанову Сумського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.    
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян