ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року	Львів	Справа № 460/482/20 пров. № А/857/1101/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Качмара В.Я., Кушнерика М.П.,
          з участю секретаря судового засідання          Кітраль Х. І.,
          представника позивача                              Яденчука А.І.,
          представника відповідача                              Федченка О.О.,
розглянувши в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 460/482/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці ДФС, Поліської митниці Держмитслужби про  визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, картки відмови у прийняття митної декларації (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Зозуля Д.П., в м. Рівне Рівненської області 03.12.2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці ДФС (далі – відповідач-1) та просив визнати протиправними та скасувати рішення Рівненської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 30.07.2019 № UA204000/2019/000689/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.07.2019 № UA204000/2019/00704.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 25.05.2020 залучено до участі у справі співвідповідача Поліську митницю Держмитслужби (далі – відповідач-2).
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду  від 03 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач-2, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційних вимог покликається на те, що декларантом не надано документів, що свідчили б про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи тощо) для підтвердження формування вартості транспортного засобу на експорт. Наданий до митного оформлення Звіт про оцінку транспортного засобу не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/209. Зокрема, в частині 3.1 експертом зазначено пробіг транспортного засобу 250974км з посиланням на Акт про проведення митного огляду від 18.07.2019 № UA209060/2019/41334, однак відповідно до акту показник одометра 250395км. Також, експертом не надано додатки до звіту. Пошкодження транспортного засобу визначені в частині 3.2 не відповідають пошкодженням а Акті. Рахунок від 15.07.2019 №634 містить розбіжності щодо реквізитів продавця (назва фірми на бланку Auto Export Roro, назва фірми на печатці Autoland Roro). Наданий декларантом документ реєстрації транспортного засобу ЕН693219 не містить інформації щодо права власності на транспортний засіб ані продавця, ані покупця. Не надано документів, що свідчили б про вартість страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання митного кордону України.
Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.
В судовому засіданні представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги, представник позивача проти задоволення такої заперечував.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі рахунку-фактури (RECHNUNG-NR.: 634) від 15.07.2019 року № 634, виставленого фірмою Auto Export Roro Westernkotterstrabe, позивач придбав у власність транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, моделі Touareg, 2014 року випуску, за ціною 10900 EUR.
29.07.2019 представником позивача декларантом ФОП ОСОБА_2 для здійснення митного оформлення даного транспортного засобу до відповідача-1 була подана електронна митна декларація № UA204010/2019/226026 на імпортований автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі Touareg, ідентифікаційний номер (номер кузова): НОМЕР_1 , загальна кількість місць – 5, призначений для використання по дорогам загального користування (для перевезення пасажирів), двигун – дизельний, робочий об`єм циліндрів двигуна – 2967 см3, колісна формула – 4х4, календарний рік виготовлення – 2014, модельний рік виготовлення – 2014, вживаний. В графі 42 митної декларації «ціна товару» зазначено 10900 євро, в графі 45 «коригування» вказано 308848,98 грн., в графі 23 «курс валюти» - 28,334769 грн, в графі 43 «код МВВ»: ліве поле – 1, праве поле – не заповнене.
Задекларована в графі 45 сума коригування з урахуванням задекларованого в графі 23 курсу валют становить 10900 євро.
Відповідно до графи 44 митної декларації, для підтвердження складових митної вартості транспортного засобу до митної декларації додано такі документи: рахунок-фактуру (RECHNUNG-NR.: 634) від 15.07.2019 року № 634, експорту декларацію країни відправлення MRN19DE835110022769E5, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів UA205010/2019/41334 від 18.07.2019, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.009.128001-19 від 18.07.2019, паспортні документи.
За результатами аналізу документів, поданих декларантом для митного оформлення, відповідачем зроблено висновок, що заявлена декларантом митна вартість може бути визначена митницею за умови надання підтвердження інформації щодо числових значень митної вартості, яка міститься у документах, поданих разом з митною декларацією, зокрема, надання додаткових документів, таких як: 1) касові або товарні чеки, ярлики, інші документи роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості імпортованого транспортного засобу; 2) висновок про якісні та вартісні характеристики, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями. 
Враховуючи вищенаведене, митним органом під час письмових консультацій було направлено повідомлення про надання додаткових документів.
На вимогу Митниці декларант 29.07.2019 надав звіт від 23.05.2019 № 578Е про оцінку автомобіля.
Листом від 30.07.2019 № 30/07-3 декларант повідомив відповідача-1, що додаткові документи, що вимагалися митним органом, декларантом надаватись не будуть та просив прийняти рішення щодо митної вартості товару відповідно до ст. 54 Митного кодексу України (далі – МК України) без урахування термінів визначених ст. 53 МК України.
З огляду на ненадання додаткових документів митним органом було скориговано митну вартість на підставі наявної в нього інформації із застосування другорядного (резервного) методу.
Відповідачем-1 прийнято рішення від 30.07.2019 № UA204000/2019/000689/2 про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого за митною декларацією від 29.07.2019 № UA204010/2019/226026 розрахована митна вартість товару в сумі 10900 євро (308848,98 грн) за першим методом визначення митної вартості (графи 28,29);  проведено коригування в сумі 15400 євро (графа 30) за шостим методом визначення митної вартості (графа 31). Також у зазначеному рішенні вказано про неможливість визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, тому митну вартість партії товарів скориговано із застосування резервного методу визначення митної вартості згідно положень статті 64 МК України. При цьому, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша вартість із альтернативних, згідно інформації, наявної у митниці.
Окрім цього, митницею складено картку відмови в прийняття митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 30.07.2019 № UA204000/2019/00704.
31.07.2019 року декларантом подано електронну митну декларацію № UA204010/2019/226334, в якій з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2019 № UA204000/2019/000689/2 задекларовано: валюта та загальна сума за рахунком: 10900 євро (графа 22), курс валюти: 27,98038500 (графа 23); код МВВ (графа 43: ліве поле – 6, праве поле – незаповнене; коригування: 430897,93 (графа 45).
Не погоджуючись з рішенням відповідача-1 про коригування митної вартості та карткою відмови в прийнятті митного органу, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано правомірність рішення про коригування митної вартості, натомість поданими позивачем документами підтверджується заявлена митна вартість автомобіля.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.
Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини першої статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, методи визначення митної вартості товарів розділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів.
Суд звертає увагу на те, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу повинні застосовуватися методи, закріплені положеннями пункту 2 частини 1 статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 цього Кодексу.
За правилами частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
В той же час, відповідно до частини восьмої статті 57 МК України, у разі, якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 64 МК України у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами та положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГATT).
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документи, які підтверджують митну вартість товарів визначено частиною другою статті 53 МК України.
За правилами частини п`ятої статті 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відтак, зі змісту статті 53 МК України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів від 30.07.2019 судом встановлено, що у органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації по вартості даного транспортного засобу, яка згенерована АСАУР ДФС та складає 15400 Євро.
Однак, з матеріалів справи встановлено, що позивачем надано всі необхідні документи для здійснення митного оформлення транспортного засобу, а саме рахунок-фактуру (RECHNUNG-NR.: 634) від 15.07.2019 року № 634, експорту декларацію країни відправлення MRN19DE835110022769E5, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів UA205010/2019/41334 від 18.07.2019, сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу UA.009.128001-19 від 18.07.2019, паспортні документи.
Розбіжності щодо достовірності відомостей, зазначених у поданих декларантом документах, відсутні.
Відтак, у митного органу не було підстав для витребування додаткових документів у декларанта для підтвердження заявленої митної вартості.
Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в поданих позивачем документах, не була підтверджена, оскільки положення ст. 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Щодо покликань апелянта на те, що декларантом, всупереч вимог статті 368 МК України, не надано документів, що свідчили б про факт оплати транспортного засобу (чеки, касові документи тощо) на підтвердження формування вартості транспортного засобу на експорт, апеляційний суд зазначає, що позивачем із декларацією митної вартості також надано рахунок-фактуру (RECHNUNG-NR.: 634) від 15.07.2019 № 634, виставлений фірмою Auto Export Roro Wesernkotterstrabe, що підтверджує купівлю траспортного засобу марки VOLKSWAGEN, моделі Touareg, ідентифікаційний номер (номер кузова): НОМЕР_1 , 2014 року випуску за ціною 10900 EUR та, зокрема, здійснену оплату товару.
Так, рахунок-фактура містить відомості про безготівковий розрахунок за придбаний автомобіль.
На підтвердження країни походження товару, до митного оформлення надано сертифікат з походження товару, з якого слідує, що останній виготовлений та придбаний в Німеччині.
Додатковим доказом оплати є надана квитанція про здійснення банківського міжнародного переказу у мережі SWIFT.
Вимоги до SWIFT-повідомлень встановлені в міжнародному стандарті, затвердженому у ДСТУ ISO 15022-2:2004 «Цінні папери. Схема повідомлень. Словник полів даних. Частина 1. Правила та настанови щодо побудови полів даних і повідомлень», затверджені наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 15.11.2004 року № 258. Згідно цих стандартів мають бути обов`язково заповнені поля, а також обов`язково має бути зазначений код відправлення.
Про належність та достатність повідомлень системи SWIFT, як доказів здійснення операції з переведення іноземної валюти зазначено у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 826/9719/16.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що підстав витребовування такої квитанції у відповідача-1 не було, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей і не давали підстав для сумніву у вартості придбаного автомобіля та проведеного розрахунку за нього.
Щодо доводів апелянта, що інформація у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу про особу-власника, є відмінною від тієї, що склала рахунок-фактуру, апеляційний суд зазначає, що дана обставина жодним чином не впливає на числові значення складових митної вартості автомобіля, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.
Покликання відповідача-2 на те, що рахунок від 15.07.2019 № 634 містить розбіжності щодо реквізитів продавця (назва фірми на бланку Auto Export Roro, назва фірми на печатці Autoland Roro), спростовуються тим, що всі реквізити, які належать Auto Export Roro, містяться на печатці Autoland Roro. Відтак, Autoland Roro та Auto Export Roro є одною юридичною особою.
Щодо тверджень відповідача-2, що наданий декларантом документ реєстрації транспортного засобу НОМЕР_3 не містить інформації щодо права власності на транспортний засіб ані продавця, ані покупця, суд зазначає, що Autoland Roro – є посередником при продажі транспортних засобів. Відповідно до документа LP SL605, який наявний в матеріалах справи, власником зазначеного транспортного засобу є SCHAFFER MASCHINENFABRIK GMBH. Право власності на автомобіль переходить з моменту його державної реєстрації, однак перереєстрації транспортного засобу здійснено не було.
Як слідує з матеріалів справи, єдиним джерелом інформації для визначення митної вартості використано ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації, пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.
Однак, суд зазначає, що рішення про коригування митної вартості товару не може ґрунтуватись виключно на інформації вказаної інформаційної системи ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Крім цього, така інформаційна система ДФС України не може відображати дійсну вартість імпортованого автомобіля з урахуванням його технічного стану та наявних пошкоджень.
Так, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України.
В той же час, частиною шостою зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У відповідності до частин першої та другої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Отже, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом.
При цьому, орган доходів і зборів має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас, приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Наведе узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними зокрема в постановах по справах № 804/7761/15 від 22.10.2019 та № 809/1469/16 від 10.10.2019.
Апеляційним судом встановлено, що в поданій декларантом відповідачу рахунку-фактурі від 15.07.2019 № 330/5044/1340, а також наданій суду квитанції від 09.07.2019 наявні всі необхідні за змістом і формою реквізити (в тому числі відповідний бланк, печатка і підпис посадової особи продавця, а також ідентифікуючі відомості про транспортний засіб і його вартість). Всі відомості, в тому числі і ціна договору (10900,00 EUR), зазначені в квитанції від 09.07.2019, відповідають даним рахунку-фактури № 330/5044/1340 від 15.07.2019.
Системний аналіз змісту тексту вказаних документів свідчить, що між позивачем і продавцем-нерезидентом (підприємством), в липні 2019 року мали місце правочин із придбання легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі Touareg, ідентифікаційний номер (номер кузова): НОМЕР_1 , 2014 року випуску, і оплата його вартості, оформлена рахунком-фактурою від 15.07.2019 № 330/5044/1340 і квитанцією від 09.07.2019, які в своїй сукупності засвідчують факт набуття декларантом у власність товару за ціною 10900,00 EUR.
Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що твердження відповідача щодо відсутності у поданих до митного оформлення документах належних відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена (підлягає сплаті) є безпідставним, оскільки розбіжності між вартістю транспортного засобу згідно з інформацією митниці та документами, доданими до митної декларації позивача на підтвердження митної вартості товару, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта, оскільки тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на органі доходів і зборів.
Тому, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, окрім обґрунтування причин, через які заявлена декларантом митна вартість товару не може бути визнана відповідачем, орган доходів і зборів повинен був також навести пояснення щодо зроблених коригувань та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні нової митної вартості оцінюваного транспортного засобу із застосуванням резервного методу.
Водночас, при обґрунтуванні неможливості застосування певних другорядних методів, орган доходів і зборів повинен почергово конкретизувати підстави незастосування таких методів. Крім того, митний орган зобов`язаний навести у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Проте, в спірних рішеннях відсутнє обґрунтування відповідачем того, що зазначені недоліки впливають на митну вартість товару. При цьому, відсутність додатково витребуваних митницею документів не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за 1-м (основним) методом, що підтверджується наданими для митного оформлення документами. Неподання декларантом зазначених відповідачем-1 документів під час митного оформлення, за відсутності належного обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за вказаним методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом процедури коригування митної вартості.
Відповідач в оскаржуваному рішенні та картці відмови не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву лежить на митному органі, що підтверджується неодноразово висловленими висновками Верховного Суду, зокрема в постанові від 06.03.2019 у справі № 809/278/17.
У постанові від 04.12.2018 у справі № 2а-17876/12/2670 Верховний Суд зазначив, що митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (статтею 53), заборонено.
Суд зауважує, що згідно з приписами пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
У спірному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР. Митним органом не наведено жодного обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості. Доводи відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками не заслуговують на увагу, з огляду на те, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.
В рішенні про коригування митної вартості товарів від 30.07.2019 № UA204000/2019/000689/2 зазначено лише про неможливість застосування першого методу визначення митної вартості та 2-5 методів (ст. 59-63 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари та з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС.
Таким чином, відповідачами не доведено обґрунтованості застосування митним органом резервного методу для визначення митної вартості автомобіля.
Апеляційний суд, оцінюючи доводи апелянта та заперечення на апеляційну скаргу позивача, зазначає, що сторонами спору визнається, що позивачем подано до митного органу на підтвердження митної вартості товару звіт про оцінку автомобіля № 578Е від 23.05.2019, декларацію країни експорту MRN19DE835110022769E5.
Апелянт стверджує, що Звіт про оцінку транспортного засобу від 23.07.2019 № 578Е наданий декларантом не відповідає вимогам, а саме: експертом зазначений пробіг транспортного засобу 250974 км з посиланням на Акт про проведення митного огляду від 18.07.2019 № UA209060/2019/41334. Однак відповідно до Акту показник одометра 250395 км; експертом не надано додатки до звіту; пошкодження транспортного засобу визначені в частині 3.2. не відповідають пошкодженням зазначеним в Акті; колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до Акту про проведення митного огляду від 18.07.2019 № UA209060/2019/41334 показник одометра 250395 км. Оцінка транспортного засобу була проведена пізніше, що підтверджується Звітом про оцінку транспортного засобу від 23.07.2019 № 578Е, відповідно до якої показник одометра становить 250974 км.
Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що показники одометра збільшилися на 579 км, оскільки ввезений автомобіль пересувався по території України власним ходом, спеціальний транспорт для його перевезення не використовувався. Приблизна відстань від митного посту у Львівській області до міста Рівне Рівненської області є значною - до 300 км, крім того автомобіль використовувався, здійснювалася його оцінка тощо, що не могло не вплинути на показники одометра, які збільшилися з моменту перетину митного кордону України.
Такі пояснення є логічними і на їх спростування будь-яких доказів апелянтом не надано.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що подання звіту про оцінку транспортного засобу не є обов`язковим відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України і вимога митного органу щодо його надання, враховуючи достатність поданих декларантом документів є безпідставною.
Звіт про оцінку не є первинним документом, який підтверджує вартість імпортовано товару, такий звіт (висновок) носить консультаційний характер. Крім того, звіт про оцінку майна експерта по своїй суті є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, у зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача. Відтак, подання даного звіту не в повному обсязі жодним чином не впливає на заявлену ціну товару.
Аналогічна правова позиція вказана в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 820/638/17.
Враховуючи визнання протиправним та скасування судом оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів, яке слугувало підставою для прийняття спірної картки відмови у митному оформленні товарів, наявні підстави для визнання протиправною та скасування картки відмови в митному оформленні товарів.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.
Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені висновки суду є вичерпні, а доводи апелянта - безпідставні.
Апеляційний суд переглянув оскаржуване судове рішення і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення  Рівненського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 460/482/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 26.02.2021