ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова
іменем України

26 березня 2021 року
м. Харків

справа № 638/2280/19
провадження № 22-ц/818/1994/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Котелевець А.В.,
суддів - Бурлака І.В., Хорошевського О.М., 

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року в складі судді Омельченко К.О.,

у с т а н о в и в:

У лютому 2019 року  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим,  що з 29 серпня 2003 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано 18 жовтня 2020 року рішенням Київського районного суду м. Харкова. Мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що донька знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає. Дитина займається спортивно-бальними танцями, що потребує витрат. Крім того, вона не працює та перебуває на обліку в Харківському міському центрі зайнятості. 
Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з  ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей та відповідно до статті 180 СК України зобов`язані утримувати їх до досягнення ними повноліття. 

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року заяву  ОСОБА_2    про перегляд заочного рішення суду першої інстанції від 13 грудня 2019 року залишено без задоволення. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для скасування заочного рішення суду. 

04 листопада 2020 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов частково, стягнути аліменти у розмірі 2000 грн щомісячно.
Апеляційна скарга мотивована тим, що статтею сьомою Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 1 липня 2020 року складає суму в розмірі 2318,00 грн, отже враховуючи вік дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів, які підлягають стягненню на її утримання, складає суму в розмірі 1159,00 грн. Заначив, що має декілька складних захворювань, а саме холецистит, гепатит, гіпертонію та інші, потребує постійної медичної терапії та нагляду лікаря, у зв`язку з чим несе витрати. З травня 2019 року працює на посаді головного спеціаліста - інспектора з паркування сектору інспекційної роботи № 1 Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю Харківської міської ради та отримує заробітну плату в середньому на місяць 11000,00 грн. Вказав, що на його утриманні знаходиться недієздатна мати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дружина - ОСОБА_5 , та двоє її неповнолітніх дітей. Крім того, його не було повідомлено про час та місце розгляду справи. 

22 лютого 2021 року  ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає. 

Відповідно до частини другої статті 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

В пункті 2 частині сьомої  статті 128 ЦПК України, визначено, що у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова  повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебувння, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно частини другою статті 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи. 

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Отже, цивільна справа може бути розглянута судом без учасників процесу лише у разі їх попереднього повідомлення про час та місце розгляду справи. 

З довідки Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 02 травня 2019 року, поданої на запит суду, вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. 

Відповідно до Довідки доставлення SMS від 20 листопада 2019 року про виклик до суду на 12 грудня 2019 року на 09 год. 25 хв. по справі 638/2280/19 одержувачу ОСОБА_2 на номер телефону НОМЕР_1 доставлено 20 листопада 2019 року (а. с. 39).

В матеріалах справи відсутня заява ОСОБА_2 на отримання судових повісток, повідомлень в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення.

Отже, 13 грудня 2019 року суд першої інстанції розглянув справу по суті та ухвалив заочне рішення за відсутністю даних про належне повідомлення ОСОБА_2 . 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що він не був належним чином повідомлений, у зв`язку з чим не мав можливості подати відзив на позовну заяву. 

Аналіз апеляційної скарги ОСОБА_2 свідчить, що він вказував про неповідомлення його судом першої інстанції про дату, час та місце розгляду справи, яке призначено на 13 грудня 2019 року, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 

Щодо суті спору, то слід зазначити таке.

Матеріали справи свідчать, що  ОСОБА_2  та ОСОБА_1   є  батьками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 2131 (а. с. 3).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 07 червня 2018 року донька проживає за місцем реєстрації ОСОБА_1 , що підтверджується копією її паспорту (а. с. 5, 8 ). 

Згідно з довідками, виданими Харківською міською радою 31 липня 2020 року № 80 та № 81, ОСОБА_2 займає посаду головного спец-інспектора та за період з січня 2019 року по грудень 2019 року отримав дохід в розмірі 101742,42 грн, в період з січня 2020 року по липень 2020 року - в розмірі 107583,70 грн (а. с. 77-78).

Відповідно до виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_2 встановлено діагноз «гіпертонічна хвороба 2 ступеню».

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами частини другої статті  182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.  Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.  Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Згідно з частинами першої, третьою статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Оскільки утримання дитини є обов`язком обох батьків, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, розмір заробітної плати якою становить приблизно 11000,00 грн на місяць, згоду ОСОБА_2 на стягнення аліментів щомісячно в розмірі 2000, 00 грн, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей на 2019 рік, судова колегія вважає за необхідне стягнути аліменти с  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в розмірі 2000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 грн, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України). 

ОСОБА_2 при поданні апеляційної скарги сплатив судовий збір в розмірі 1152,60 грн, що документально підтверджено квитанцією № 0.0.1891728090.1 від 02 листопада 2020 року (а. с. 104).

ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 статті п`ятої Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Враховуючи викладене, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у розмірі 1152,60 грн. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову. 

Позов  ОСОБА_1   до  ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково. 

Стягнути з  ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь  ОСОБА_1  (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) аліменти на утримання дитини  -  ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000,00 грн ( дві тисячі грн 00 коп.) щомісячно, починаючи з 19 лютого 2019 року, до досягнення дитиною повноліття. 

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152, 60 грн  (одну тисячу п`ятсот дві грн 00 коп.) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 26 березня 2021 року. 

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака 

О.М.Хорошевський