П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        24 лютого 2021 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 753/16685/19
Номер провадження  22-ц/824/361/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Саліхова В. В., Шахової О. В., 
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,
 
вивчивши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л. В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком,
 
в с т а н о в и в :
 
 У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю.
 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від якого вони мають двох дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано. Після розірвання шлюбу позивач із дітьми почали проживати окремо від відповідача у орендованій нею квартирі. Про місце їх проживання було відомо відповідачу. 
 
Так, на думку позивача, за час її проживання з дітьми, вона належним чином виконувала покладені на неї обов`язки щодо виховання дітей, зокрема, влаштувала їх до закладу дошкільної освіти та уклала декларації про медичне спостереження дітей у сімейного лікаря. 
 
Позивач зазначає, що після того, як вона з дітьми стала проживати окремо, відповідач почав її переслідувати, вчиняти сварки та бійки, у зв`язку з чим, вона неодноразово зверталася до органів НП України.
 
На початку травня 2019 року відповідач силоміць забрав у позивача дітей для проживання з ним за місцем його реєстрації. 
 
Позивач зазначає, що відповідач не допускає позивача до дітей, створює їй перешкоди у спілкуванні з ними в наслідок чого, остання неодноразово викликала працівників поліції та органу опіки та піклування у Дарницькому, Подільському та Шевченківському районах. 
 
Так, в, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання спільних дітей, позивач просить суд визначити місце проживання дітей з матір`ю.
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 добровільно залишила дітей на його виховання, у зв`язку з чим, вони тривалий час виховуються особисто позивачем за зустрічним позовом.
 
ОСОБА_1 зазначає, що діти відвідують дошкільні виховні заклади, що на його думку є достатньою підставою для задоволення його вимог.
 
Протокольною ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року, вищевказану зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , прийнято до розгляду (т. І. а.с. 234-235).
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року (т. ІІ а.с. 174-179) позов ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, задоволено, визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_2 .
 
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом з батьком, залишино без задоволення.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 536 грн. 40 коп.
 
Не погоджуючись з вищевказаним  рішенням суду, 07 грудня 2020 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким первісний позов залишити без задоволення, а зустрічний позов, задовольнити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення було порушено принцип рівності сторін сімейних правовідносин у вихованні дітей та визначенні їх місця проживання.
 
Скаржник зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було застосовано норми статті 161 СК України та не було здійснено спроб встановити обставини особистої прихильності дітей до батьків при тому, що він неодноразово звертався до суду з таким проханням. 
 
На думку скаржника, діти зможуть розвиватися та соціалізуватися проживаючи з ним. Крім того, понад півтора року діти проживають разом з батьком. 
 
Скаржник зазначає, що він утримує дітей, а крім того, сплачує аліменти на їх утримання особі, яка ними не займається.
 
На думку скаржника, поведінка матері вказує на її безвідповідальне відношення до виконання батьківських обов`язків. 
 
Враховуючи вищенаведене, скаржника вважає, що його апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 січня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
28 січня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_2 з відповідними підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи з якого вбачається, що остання не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
 
Позивач за первісним позовом зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції було враховано, зокрема, висновки органів опіки та піклування, а відтак, опосередковано і думку самих дітей.
 
На думку позивача за первісним позовом, ставлення скаржника до обов`язку зі сплати аліментів та заборгованість по їх сплаті, характеризують його відношення до виконання своїх обов`язків, та не може свідчити про те, що останній буде виховувати дітей у дусі поваги до закону.
 
 У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та представник третьої особи  Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації - Климова П. В. заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення, без змін.
 
Скаржник ОСОБА_1 та  представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації до суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення на їх електронні адреси та засобами телефонного зв`язку у зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явилися.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення позивача за первісним представника третьої особи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність  підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Визначаючи місце проживання дітей з матір`ю суд першої інстанції виходив з того, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей до обох батьків, вік дітей (вони не досягли 10 річного віку, тому суд позбавлений можливості з`ясувати їх думку щодо місця їх проживання).
 
Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. І а.с. 24, 25).
 
Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 03 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано (т. І а.с. 26-27).
 
Судовим наказом виданим 20 травня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісяця, починаючи з 02 травня 2019 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (т. І а.с. 28-29).
 
Згідно акту обстеження умов проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , складеного уповноваженими особами Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 13 серпня 2019 року, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка є придатною для проживання в ній малолітніх дітей з матір`ю (т. І а.с. 32-33).
 
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем загальна сума доходу якої за 2018 рік становить 248 520 грн. (т. І а.с. 34-37, 38-39).
 
Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Шевченківського району міста Києва від 18 липня 2019 року, ОСОБА_2 цікавиться станом здоров`я дітей регулярно відвідує лікаря для проходження профілактичних оглядів та у разі захворювання, виконує усі призначення сімейного лікаря (т. І а.с. 40).
 
Згідно довідок із закладу дошкільної освіти № 449 від 18 липня 2019 року, ОСОБА_8 та Данило відвідують дошкільний навчальний заклад № 449 (т. І а.с. 43, 44).
 
Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (т. І а.с. 49-59).
 
З листа Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної і місті Києві державної адміністрації від 26 лютого 2019 року вбачається, що відносно ОСОБА_1 було складено протокол за ч. 1 ст. 173-2 КупАП (т. І а.с. 61-62).
 
Згідно висновку експертного дослідження № 041-555-2019 від 18 березня 2019 року, 15 березня 2019 року ОСОБА_1 вчинив конфлікт у ході якого ОСОБА_2 були завдані тілесні ушкодження легкого типу (т. І а.с. 64-66).
 
25 червня 2019 року до Подільським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві були внесені відомості до ЄДРСР про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (т. І а.с. 67).
 
24 січня 2019 року ОСОБА_2 , звернулася до Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації із заявою в якій повідомила про те, що 21 січня 2019 року ОСОБА_1   забрав дітей з дитячого закладу та не дозволяє їй бачитися з ними, та просила провести відповідну роботу в межах компетенції та повноважень з метою захисту прав малолітніх дітей (т. І а.с. 72).
 
З висновку про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 12 грудня 2019 року складеного Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування вбачається, що дітям буде доцільно проживати з матір`ю (т. І а.с. 168-169).
 
Згідно акту обстеження умов проживання складеного відповідними особами Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 08 липня 2019 року квартири АДРЕСА_2 , у вказаній квартирі для дітей створені необхідні умови для проживання (т. І а.с. 201-203).
 
Згідно довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду) від 19 грудня 2019 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «Мілбуд», його середня заробітна плата за період з липня по грудень 2019 року становить 4 250 грн. на місяць (т. І а.с. 08).
 
Згідно висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2019 року, орган опіки та піклування вважає, що дітям доцільно проживати з матір`ю однією родиною, що забезпечить найкращі інтереси дитини (т. ІІ а.с. 92-93).
 
Згідно висновку № 202 від 03 жовтня 2019 року психологічного обстеження, малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають надійний тип прив`язаності як до матері так і до батька, мріють про щасливу дружню сім`ю, про мирні та безпечні взаємовідносини, про те, що вони будуть жити разом (т. ІІ а.с. 97-98).
 
Так, згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
 
Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
 
Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
 
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
 
Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
 
Згідно частин першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
 
З аналізу вищевказаної норми вбачається, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини необхідно врахувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, до яких можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). 
 
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
            
Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , станом на день звернення ОСОБА_2 до суду з позовом, проживають з батьком ОСОБА_1 .
 
Згідно наявних в матеріалах справи характеристик ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризуються позитивно.
 
В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 працевлаштовані та позитивно характеризуються за місцем роботи. Матеріальний стан ОСОБА_2 є значно кращим за матеріальний стан ОСОБА_1 .
 
Колегія суддів враховує вироки Голосіївського районного суду міста Києва від 25 квітня 2013 року, Дарницького районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року та постанови Деснянського районного суду міста Києва від 29 грудня 2020 року відносно ОСОБА_1 , які характеризують ОСОБА_1 з негативної сторони.
 
Колегією суддів також встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка згідно актів обстеження умов проживання дитини, складених уповноваженими особами Служби у справах дітей та сім`ї  Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, придатна для проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . В свою чергу ОСОБА_1 на праві власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , яка згідно акту обстеження умов проживання дитини, складеного уповноваженими особами Служби у справах дітей та сім`ї  Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, придатна для проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
 
Згідно висновку № 202 від 03 жовтня 2019 року психологічного обстеження, малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають надійний тип прив`язаності як до матері так і до батька. 
 
Відповідно до частин 5, 6 СК України,  орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
            
Так, під час перегляду оскаржуваного рішення колегія суддів враховує висновки Служби у справах дітей та сім`ї Дарнцицької районної в місті Києві державної адміністрації від 12 грудня 2019 року та Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2019 року згідно яких, органи опіки та піклування вважають, що малолітнім дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_4 доцільно проживати з матір`ю, що забезпечить найкращі інтереси дитини.
            
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, виходячи з норм чинного законодавства України, з метою забезпечення найкращих інтересів малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для визначення їх місця проживання з матір`ю.
 
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що визначаючи місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, суд не обмежує право батька на спілкування з ними.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не було здійснено спроб встановити обставини особистої прихильності дітей до батьків, оскільки малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не досягли десятирічного віку, а відтак, виходячи з положень статті 160 СК України, їх місце проживання визначається без урахування їх думки.
 
Посилання скаржника на те, що діти понад півтора року проживають з ним, не можуть бути безумовною підставою для визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, оскільки в даній категорії справ суд у першу чергу визначає інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору. 
 
Посилання скаржника на те,  що поведінка матері вказує на її безвідповідальне відношення до виконання батьківських обов`язків є необґрунтованим та безпідставним.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим. 
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 листопада 2020 року  - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 01 березня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           В. В. Саліхов 

                                                                                                              О. В. Шахова