ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/3920/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Огородніка К.М.- головуючого,  Жукова С.В.,  Ткаченко Н.Г.,  

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу     Товариства з обмеженою відповідальністю «Промстройінновація»
на постанову     Північного апеляційного     господарського суду від 09.11.2020
та ухвалу     Господарського суду міста Києва     від 19.03.2020 
у справі № 910/3920/20
за заявою Міжнародної бізнес-компанії «Скайнет Маркетинг ЛТД»
про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Міжнародна бізнес-компанія «Скайнет Маркетинг ЛТД» (позивач) звернулася до Господарського суду м.Києва з позовною заявою до Міжнародної бізнес компанії "Смарт Лайф ЛТД", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірини Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю "Промстройінновація", Товариства з обмеженою відповідальністю "Аріус Центр" про визнання недійсним договору опціону від 12.10.2011 на купівлю Міжнародною бізнес компанією "Смарт Лайф ЛТД" корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Промстройінновація" (далі - ТОВ "Промстройінновація"), застосування наслідків його недійсності та скасування реєстраційних дій за переліком.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що йому на праві власності належить частка в статутному капіталі ТОВ "Промстройінновація" в розмірі 75%. 17.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. вчинено реєстраційну дію №10741070016038248 на підставі договору опціону від 12.10.2011 на купівлю корпоративних прав ТОВ "Промстройінновація" Міжнародною бізнес компанією "Смарт Лайф ЛТД", в результаті чого, на думку позивача, його незаконно позбавлено права власності. 

Також, як на підставу визнання спірного договору недійсним, позивач посилався на відсутність необхідної дієздатності у підписанта договору та відсутність волі заявника на укладення спірного договору. Заявник вважає, що спірний договір фактично укладено пізніше ніж дата, вказана в договорі, а саме безпосередньо перед вчиненням реєстраційної дії приватним нотаріусом, у зв`язку з чим має намір клопотати про призначення технічної експертизи спірного договору для встановлення дійсної дати підписання документу.

Разом з позовною заявою, з метою забезпечення схоронності існуючого становища ТОВ "Промстройінновація" та забезпечення можливості відновлення своїх порушених прав, Міжнародною бізнес компанією "Скайнет Маркетинг ЛТД" до місцевого суду була подана заява про забезпечення позову шляхом: заборони державним реєстраторам будь-яких органів, а також нотаріусам та особам уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів проводити внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ "Промстройінновація"; заборони ТОВ "Аріус Центр" продавати, дарувати, відчужувати та вчиняти будь-які дії з будь-якою часткою у статутному капіталі ТОВ "Промстройінновація", подавати заяви про внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до внесення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ "Промстройінновація".

Короткий зміст ухвали та постанови судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.03.2020 заяву Міжнародної бізнес компанії "Скайнет Маркетинг ЛТД" про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено ТОВ "Аріус Центр" продавати, дарувати, відчужувати та вчиняти будь-які дії щодо статутного капіталу ТОВ "Промстройінновація". В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовлено.

Постановою     Північного апеляційного     господарського суду від 09.11.2020 ухвалу Господарського суду м.Києва від 19.03.2020 залишено без змін.

Ухвала та постанова судів попередніх інстанцій обґрунтовані тим, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "Аріус Центр" продавати, дарувати, відчужувати та вчиняти будь-які дії щодо статутного капіталу ТОВ "Промстройінновація" на час розгляду справи, є співмірним із заявленими позивачем вимогами та спрямовано на забезпечення ефективності судового захисту порушеного права, за захистом яких позивач звернувся до господарського суду.

Вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ТОВ "Аріус Центр" подавати заяви про внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до внесення Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ "Промстройінновація", заборони державним реєстраторам будь-яких органів, а також нотаріусам та особам уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів проводити внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ТОВ "Промстройінновація" судами визнано такими, що  спрямовані на невизначене коло осіб, що унеможливлює їх реальне виконання, тому у їх задоволенні відмовлено.

Короткий зміст касаційної скарги

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга ТОВ "Промстройінновація" (скаржник) на ухвалу Господарського суду м.Києва від 19.03.2020 та постанову     Північного апеляційного     господарського суду від 09.11.2020  у справі № 910/3920/20.

Посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення прийняті з  порушенням норм процесуального права, а саме, частин 1, З статті 74, статті 76, 86 ГПК України, статті 136, частини 9 статті 137 ГПК України, пункту  5 частини 2 статті 2, статті 14 ГПК України, частин 1, 5 статті 236 ГПК України, скаржник просить суд їх скасувати з підстави, визначеної абз. 6 частини  2 статті 287 ГПК України, та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви Міжнародної бізнес компанії "Скайнет Маркетинг ЛТД" про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.  

Скаржник вважає, що позивачем не доведено суду наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, не надано доказів, які свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлений виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову.

Крім того, в касаційній скарзі ще однією підставою звернення з касаційною скаргою, визначено  абз. 6 частини  2 статті 287 ГПК України -  неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування статей 136, 137 ГПК України, викладених у постановах Верховного Суду: від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19, від 03.04.2019 у справі № 918/702/18, від 17.04.2019 у справі № 914/1257/18, від 02.07.2019 у справі № 910/16944/18; п. З Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову".

Доводи інших учасників справи

Від інших учасників справи відзиви на касаційну скаргу не надійшли, що відповідно до положень частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду судових рішень.   

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та  апеляційної інстанцій 

Згідно з частинами 1, 2 статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом частини 1 статті 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. 

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Верховний Суд зазначає, що обрання належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти: збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

Разом з тим особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з останньою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

В свою чергу, враховуючи імперативні приписи статті 300 ГПК України, Верховний Суд обмежений у праві встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а його повноваження обмежуються виключно перевіркою правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним договору опціону від12.10.2011,  позивач вказував, що йому на праві власності належала частка в статутному капіталі ТОВ "Промстройінновація" в розмірі 75%.  Однак, 17.07.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. вчинено реєстраційну дію №10741070016038248 на підставі договору опціону від 12.10.2011 на купівлю корпоративних прав ТОВ "Промстройінновація"        Міжнародною бізнес компанією "Смарт Лайф ЛТД", в результаті чого, позивача незаконно позбавлено права власності.  Також, як на підставу визнання спірного договору недійсним, позивач посилається на відсутність необхідної дієздатності у підписанта договору та відсутність волі заявника на укладення спірного договору. Заявник вважає, що спірний договір фактично укладено пізніше ніж дата, вказана в договорі, а саме безпосередньо перед вчиненням реєстраційної дії приватним нотаріусом, у зв`язку з чим має намір клопотати про призначення технічної експертизи спірного договору для встановлення дійсної дати підписання документу.

Звертаючись із  заявою про забезпечення позову, позивач необхідність забезпечення позову обґрунтовував можливістю вчинення теперішнім власником статутного капіталу ТОВ "Промстройінновація"  реєстраційних дій,  спрямованих на зміну керівника юридичної особи, зміну складу та місцезнаходження юридичної особи,  у зв`язку з чим позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного судового провадження за його позовом без збільшення позовних вимог, залучення до участі у справі нових відповідачів, що істотно ускладнить поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судами встановлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "Аріус Центр" є власником ТОВ "Промстройінновація". 

Враховувавши факт вчинення у подальшому (після укладення оспорюваного договору)  ряд реєстраційних дій (13 реєстраційних дій протягом року), спрямованих на неодноразову зміну керівника юридичної особи, продаж корпоративних прав, зміну видів діяльності, складу та місцезнаходження юридичної особи - ТОВ "Промстройінновація", суди дійшли висновку, що невжиття заходів забезпечення позову про застосування наслідків недійсності правочину - договору опціону 12.10.2011 на купівлю корпоративних прав ТОВ "Промстройінновація" та скасування реєстраційних дій щодо  виключення позивача зі складу учасників ТОВ "Промстройінновація", може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом. 

За таких обставин судами зроблено висновок, що забезпечення спірних правовідносин в існуючому на сьогоднішній день стані шляхом заборони ТОВ "Аріус Центр" продавати, дарувати, відчужувати та вчиняти будь-які дії щодо статутного капіталу ТОВ "Промстройінновація" на час розгляду справи, є співмірним із заявленими позивачем вимогами та буде спрямовано, в тому числі на забезпечення балансу інтересів учасників справи, адже попередить можливість понесення ними можливих збитків та додаткових витрат у випадку подальшого відчуження чи розпорядження учасниками справи спірними активами. 

Верховний Суд вважає, що вжиті заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Тоді як невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити у разі задоволення позовних вимог ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки, зумовить необхідність з метою відновлення порушених прав, на захист яких подано даний позов, ініціювати процедуру захисту свого права як власника частки в статутному капіталі  в інших судових справах, що потребуватиме значних витрат часу та коштів, покладення яких на позивача буде неправомірним. 

Посилання скаржника на неадекватність заходів забезпечення позову колегією суддів відхиляються, враховуючи, що частка у статутному капіталі не є річчю, визначеною індивідуальними ознаками та зважаючи на неодноразову зміну статутного капіталу ТОВ "Промстройінновація"   з моменту вибуття корпоративних прав з власності позивача.

Верховний Суд вважає помилковим посилання скаржника на вихід місцевого суду за межі вимог заяви про забезпечення позову і порушення принципу диспозитивності (стаття 14 ГПК України), оскільки резолютивна частина оскаржуваної ухвали не містить заборони на вчинення будь-яких дії саме щодо 100% статутного капіталу ТОВ "Промстройінновація", як  зазначається в касаційній скарзі.

Щодо доводів касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 10.04.2018 у справі№910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18,  від  23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18,  від  11.09.2018  у справі  №  922/1605/18,  від 14.01.2019 у справі № 909/526/18,   від  21.01.2019  у справі № 916/1278/18,      від 25.01.2019 у справі № 925/288/17,   від  26.09.2019  у справі № 904/1417/19,   від  03.04.2019 у справі № 918/702/18,  від 17.04.2019  у справі  № 914/1257/18,   від  02.07.2019   у  справі № 910/16944/18 колегія суддів зазначає, що  згідно з правовою позицію, викладеною у вищенаведених постановах, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення через, зокрема, зникнення, зменшення за кількістю або погіршення за якістю майна (грошових коштів) тощо на момент виконання рішення.

Касаційний господарський суд звертає увагу скаржника на те, що зважаючи на встановлені вищезазначені фактичні обставини,  саме така підстава вжиття заходів забезпечення позову й була врахована судами при застосуванні положень статей 136, 137 ГПК України у даній справі, що спростовує доводи  касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх інстанцій у цій справі не узгоджуються з відповідними висновками постанов Верховного Суду, які прийняті у подібних правовідносинах, але за інших фактичних обставин.

Відповідно до статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, та має право саме на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Європейський суд з прав людини у низці своїх рішень нагадував, що вилучення власності в інтересах  судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення від 22.02.1994 у справі "Раймондо проти Італії", ухвала щодо прийнятності від 07.11.2006 у справі "Адамчик проти Польщі", рішення у справах "Карамітров та інші проти Болгарії" від 10.01.2008 та "Боржонов проти Росії" від 22.01.2009).

Отже, допускається накладення судами арешту або інших обмежень щодо розпорядження майном особи, за умови дотримання таких вищенаведених вимог встановлених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції як законність, пропорційність та загальний інтерес. 

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд погоджується із висновками господарських судів  про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову  та вважає їх прийнятими із дотриманням, зокрема, статей 74, 76, 77, 136, 137 ГПК України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

За змістом частин першої, третьої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, встановлені статтею 300 ГПК України, Суд приходить до висновку, що доводи ТОВ "Промстройінновація" не спростовують наведених висновків судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, скаржником не доведено порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих судових рішень у справі.

За таких обставин Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що оскаржувані ухвала та постанова у цій справі прийняті судами у відповідності до фактичних обставин, вимог матеріального та процесуального законодавства, і підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенням без змін оскаржених судових рішень, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на заявника касаційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,- 

ПОСТАНОВИВ:

1 Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промстройінновація» залишити без задоволення.

2. Постанову  Північного апеляційного     господарського суду від 09.11.2020 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.03.2020  у справі №910/3920/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя                                                                   Огороднік К.М.

Судді                                                                                          Жуков С.В.

                                                                                            Ткаченко Н.Г.