Номер провадження: 33/813/506/21
Номер справи місцевого суду: 523/464/21 
Головуючий у першій інстанції Алін С.С. 
Доповідач Прібилов В. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду – Прібилов В.М.,
за участю: секретаря судового засідання – Стоянової Л.І.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 ,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року про визнання ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 гривень в дохід держави.
Згідно постанови, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №084991 від 14.11.2020 року встановлено, що 14.11.2020р. приблизно о 21 год. 50 хв., ОСОБА_1 знаходячись у барі «Тор» за адресою буд. № 66/1, по вул. Семена Палія, у м. Одесі, обслуговувала клієнтів , не маючи при собі жодного документа, що посвідчує особу, чим порушила вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641«Про встановлення карантину, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19».
На дану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року, а провадження у справі закрити відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування вимог про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що суд не викликав її у судове засідання, про існування постанови суду першої інстанції дізналася тільки 19.03.2021 року, коли звернулася до загальної канцелярії Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про ознайомлення з матеріалами справи та з заявою про видачу копії постанови від 11.02.2021 року.
В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що:
-при складані протоколу про адміністративне правопорушення, співробітниками поліції не було зазначено, який саме пункт постанови КМУ було порушено та які норми. 
-згідно п.п. 2 п. 10 постанови КМУ №641 від 22.07.2020 року (в редакції зі змінами, які діяли на час складання протоколу) на період дії карантину забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, а перевірка її документів здійснювалася в приміщенні бара «Тор» за місцем її роботи, а не на вулиці.
-суд не врахував обставини малозначності зазначеного адміністративного правопорушення. 
Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи; заслухавши пояснення ОСОБА_1 , яка підтримала доводи клопотання та апеляційної скарги і просила постанову скасувати, а провадження у справі закрити, апеляційний суд вважає за необхідним поновити строк на апеляційне оскарження постанови, апеляційну скаргу задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та провадження по справі закрити, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Згідно положень ч. 1 ст. 268 КУпАП визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 285 КУпАП, копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
З наданих апеляційному суду матеріалів та копії оскаржуваної постанови вбачається, що судовий розгляд в суді першої інстанції був проведений за відсутності ОСОБА_1 , про існування постанови суду першої інстанції дізналася тільки 19.03.2021 року, що підтверджується заявою про ознайомлення з матеріалами справи та видачу копії постанови від 11.02.2021 року (а.с. 11).
Зазначені обставини з урахуванням заявлених даних про обізнаність останньої з прийнятим судовим рішенням 19.03.2021 року та подання нею апеляційної скарги того ж дня, а саме 19.03.2021 року, свідчать про існування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду як пропущеного з поважних причин, незалежних від волі скаржника.
Щодо доводів апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду встановлено наступне.
Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Однак, суд 1-ої інстанції проігнорував вищезазначені норми закону та формально підійшов до розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 з огляду на таке.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити. При цьому пояснила, що вона дійсно працювала в барі «Тор» офіціанткою у зазначений у протоколі день. 14.11.2020 року о 21-50, під час коли бар завершив свою роботу, до приміщення бару зайшов працівник поліції, який став вимагати надати документ, які на той час у неї були відсутні та відібрав пояснення. В подальшому вона надала фотокопію свого паспорта працівникові поліції, який зберігався у її телефоні.
Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, висновок суду 1-ої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні постановленого їй у провину адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП обґрунтований наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №084991 від 14.11.2020 року та іншими матеріалами справи.
Апеляційний суд, надаючи правову оцінку законності прийнятого районним судом рішення враховує, що суд має обґрунтовувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення та винуватості конкретної особи в його вчиненні покладається на адміністративний орган, в той час як особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Натомість, диспозиція ч. 1 ст. 44-3 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.
Таким чином, зазначена вище норма ч. 1 ст. 44-3 КУпАП є бланкетною, а диспозиції бланкетних норм не встановлюють певних правил поведінки, а передбачають існування інших норм, розміщених в інших нормативно-правових актах, у яких сформульовані конкретні правила поведінки, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №084991 від 14.11.2920 року (а.с.1), ОСОБА_1 ставиться у провину те, що вона 14.11.2020р. приблизно о 21 год. 50 хв., знаходячись у барі «Тор» за адресою буд. № 66/1, по вул. Семена Палія, у м. Одесі, обслуговувала клієнтів та не мала при собі жодного документа, що посвідчує особу, чим порушила вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641«Про встановлення карантину, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19».
Підпункт 4 п. 15 вищезгаданої Постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2020 №1100, встановлював, що додатково до обмежень, передбачених п. 10 цієї постанови, в період з 00 год. 00 хв. суботи до 00 год. 00 хв. понеділка на території України з 14 до 30.11.2020 забороняється приймання відвідувачів суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері торговельного і побутового обслуговування населення, крім:
- торгівлі продуктами харчування на торговельних площах, не менше 60 відсотків яких призначено для торгівлі продуктами харчування, пальним, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами;
- провадження діяльності з надання фінансових послуг, діяльності фінансових установ і діяльності з інкасації та перевезення валютних цінностей, діяльності операторів поштового зв`язку, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів (без зон харчування), діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів;
- торговельної діяльності із здійсненням адресної доставки замовлень.
Підпункт 2 пункту 10 зазначеної постанови встановлює, що на території України на період дії карантину забороняється перебування на вулицях без документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство чи її спеціальний статус, без посвідчення про взяття на облік бездомної особи.
Стаття 14 КУпАП, в свою чергу, встановлює, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Поняття суб`єкта господарювання визначенні ст. 55 ГК України, відповідно до якої суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
Суб`єктами господарювання є:
1) господарські організації –юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;
2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Відповідно до вимог ч. ч. 3 та 5 ст. 65 ГК України, для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядова рада такого підприємства (у разі її утворення) призначає (обирає) керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу чи наглядовій раді. Керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 працює офіціантом – барменом у барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою буд. АДРЕСА_2 , натомість в матеріалах справи не міститься жодних доказів того, що до кола її службових обов`язків входить забезпечення додержання установлених правил у сфері охорони здоров`я населення, тобто співробітниками поліції, уповноваженими на складання протоколу про адміністративне правопорушення не було надано доказів того, що вона є суб`єктом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП та, як наслідок, не було доведено наявності в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
Фактично, на доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення суду 1-ої інстанції були надані лише протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 1), довідка про результати проведення перевірки інформації (а.с. 2), рапорт співробітника поліції (а.с. 4) та пояснення самої правопорушниці (а.с. 4).
При цьому, погоджуючись із доводами апелянта, апеляційний суд звертає увагу на те, що співробітниками поліції не було надано жодних доказів того, що ОСОБА_1 , яка перебуває на посаді офіціанта – бармена, є посадовою особою суб`єкта господарювання, яка, у зв`язку із зайнятим службовим положенням, наділена повноваженнями щодо забезпечення додержання установлених правил у сфері охорони здоров`я населення та те, що вона перебуваючи у приміщення повинна була мати при собі документи, що посвідчують її особу.
Ці обставини залишилися поза увагою уповноваженої особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення, окрім того, вказані обставини не знайшли свого відображення й у постанові суду 1-ої інстанції.
На підставі зазначеного апеляційний суд доходить висновку про те, що належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 44-3 КУпАП суду апеляційної інстанції надано не було та, як наслідок, не було доведено наявності в її діях складу зазначеного адміністративного правопорушення.
Водночас, заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 на те, що на момент розгляду судом 1-ої інстанції справи відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, постановленого їй у провину за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП була скасована з огляду на таке.
Відповідно до абз. 2 ст. 8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до виконання цих законів. 
Абзац 3 ст. 8 КУпАП, в свою чергу, встановлює, що провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Згідно п. 1 «Переліку Постанов Кабінету Міністрів України, що втратили чинність», затвердженого вищевказаною постановою КМУ від 09.12.2020 №1236, були визнані такими, що втратили чинність пункти 10, 15, 17-46-4 постанови КМУ від 22.07.2020 №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
В свою чергу, п. 44 вказаної постанови КМУ від 09.12.2020 №1236 передбачає, що постанова набирає чинності з 12.12.2020, крім п. 43, який набирає чинності з 19.12.2020.
Таким чином, на момент розгляду Суворовським райсудом м. Одеси справи та винесення оскаржуваної постанови 11.02.2021 відповідальність за вчинення правопорушення, постановленого у провину ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 44-3 КУпАП за фактом порушення вимог п.п. 4 п. 15 та п.п. 2 п.10 Постанови КМУ №641 була скасована, що свідчить про те, що у суду 1-ої інстанції не було законних підстав для визнання її винуватою у вчиненні зазначеного правопорушення та накладення на неї відповідного стягнення.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, серед іншого, у зв`язку із скасуванням акта, який встановлює адміністративну відповідальність (п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП).
Твердження апелянта про необхідність скасування постанови районного суду з огляду на не зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення відповідного пункту Постанови Кабінету Міністрів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при викладені у протоколі фабули правопорушення, посадовою особою зазначені конкретні порушення зазначеної постанови, які вказують на те, що ОСОБА_1 14.11.2020р. приблизно о 21 год. 50 хв., знаходячись у барі «Тор» за адресою буд. № 66/1, по вул. Семена Палія, у м. Одесі, обслуговувала клієнтів та не мала при собі жодного документа, що посвідчує особу.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо винних дій ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, не сприяв повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи, належним чином не дослідив докази і не дав їм відповідну правову оцінку.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі: презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП).
У відповідності до ч. 8 ст. 294 КУпАП, за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Беручи до уваги те, що матеріали провадження не містять належних і допустимих доказів вини ОСОБА_1 у скоєні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, а сам факт скоєння зазначеного правопорушення заперечується останньою, приходжу до висновку, що оскаржене рішення прийнято судом на підставі формально і неповно досліджених матеріалів, а тому постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 44-3 КУпАП підлягає скасуванню, а адміністративна справа закриттю на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року – задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000,00 гривень – скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду                                 В.М. Прібилов