Постанова
Іменем України 
 
24 лютого 2021 року 
м. Київ
 
справа № 760/11640/15-ц
провадження № 61-2121св19 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А.,
 
учасники справи: 
позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід банк»,
представник позивача - Коваль Любов Леонідівна, 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2016 року у складі судді Козленко Г. О. та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Желепи О. В., Іванченко М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст вимог позовної заяви
У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 ,    ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 04 вересня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір                               № 77.2/СК-323.07.1, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 50 000,00 дол. США.
Згідно з пунктом 1.3. кредитного договору процентна ставка за кредитом дорівнює 15 % річних, яка змінена додатковою угодою від 13 листопада 2008 року на 17 % річних.
Термін повернення кредиту встановлено до 04 вересня 2017 року включно.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 04 вересня 2007 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку належні їй на праві власності нежилі приміщення з № 1 до № 5 (групи приміщень № 1), (колишня квартира АДРЕСА_1 ) загальною площею 43,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
ОСОБА_4 порушив виконання умов кредитного договору, в результаті чого станом на 29 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 18 447,39 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі - 8 300,00 дол. США; простроченої заборгованості за кредитом - 7 353,85 дол. США; заборгованості за процентами по кредиту - 211,44 дол. США; простроченої заборгованості за процентами за кредитом - 2 582,10 дол. США та 3 328 692,56 грн, з яких: 3 311 679,85 грн - пеня; 17 012,70 грн - 3% річних.
На підставі викладеного, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просив суд: стягнути із ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 77.2/СК-323.07.1 у розмірі 18 447,39 дол. США та 406 323,95 грн; у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором від 04 вересня 2007 року                                 № 77.2/СК-323.07.1 у розмірі 18 447,39 дол. США та 3 328 692,56 грн звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нежилі приміщення з № 1 по № 5 (групи приміщень № 1), (колишня квартира АДРЕСА_1 ) загальною площею 43,80 кв. м, що знаходиться за адресою:    АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_1 на праві власності; стягнути солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на його користь судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2016 року позов задоволено частково. 
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 77.2/СК-323.07.1 у сумі 18 447,39 дол. США та 406 323, 95 грн.
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 77.2/СК-323.07.1 укладеного між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_4 у розмірі 18 447,39 дол. США та 406 323,95 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки нежитлових приміщень, укладеного між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 , а саме нежилі приміщення з АДРЕСА_3 ) загальною площею 43,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 654,00 грн.
У решті позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  ОСОБА_4 зобов`язання з повернення кредиту згідно з графіком та сплатою відсотків не виконав, чим порушив умови кредитного договору; виходячи з положень статті 551 ЦК України, принципів розумності та справедливості зменшено розмір пені із 3 311 679,85 грн до 389 311, 25 грн; іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2016 року залишено без задоволення. 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 квітня 2018 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2016 року залишено без задоволення. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2016 року. 
Постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволено частково. 
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2016 року скасовано, у зв`язку з неналежним повідомленням відповідачів про розгляд справи, та ухвалено нове рішення.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 77.2/СК-323.07.1 у сумі 18 447,39 дол. США та 406 323, 95 грн.
У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 77.2/СК-323.07.1 укладеного між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_4 у розмірі 18 447,39 дол. США та 406 323,95 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки нежитлових приміщень, укладеного між ПАТ «Родовід банк» та ОСОБА_1 , а саме нежилі приміщення з АДРЕСА_3 ) загальною площею 43,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчого провадження.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 1827,00 грн. У решті позову відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального права, однак допущено порушення норм процесуального права, а саме справу розглянуто за відсутності неналежно повідомлених відповідачів, що призвело до порушення їх процесуальних прав передбачених законом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У січні 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати заочне рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, розмір якої складений із розрахунку 17 % починаючи з 13 листопада 2008 року, прийнятий з неправильним застосуванням норм статей 3, 7, 19 Закону України «Про іпотеку» та не відповідає дійсним обставинам справи, зокрема умовам іпотечного договору; банк усупереч пункту 2.4.1 договору іпотеки від 04 вересня 2007 року та статті 35 Закону України «Про іпотеку» не направляв письмову вимогу про усунення порушення іпотекодавцю та боржнику, докази можливості звернення стягнення на предмет іпотеки без такого повідомлення позивач не надав; не враховано заяву, яка була подана відповідачами про застосування строку позовної давності до нарахованої суми 3 % річних від суми простроченого кредиту та відсоткам за кредитним договором; суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без урахування клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності в 1 рік для нарахування пені; порівняння судом суми пені з розміром заборгованості за кредитом не відповідає принципам справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. 
У квітні 2019 року представник ПАТ «Родовід Банк» Коваль Л. Л. направив до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що оскаржені судові рішення ухвалені із повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з правильним застосуванням норм матеріального права. Просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції без змін. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верхового Суду від 07 березня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції справу. 
Задоволено клопотання ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про зупинення виконання постанови суду апеляційної інстанції. 
Зупинено виконання постанови Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року до закінчення касаційного провадження. 
25 березня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 23 вересня 2020 року зупинено касаційне провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_4 . 
Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2021 року поновлено касаційне провадження у справі, залучено до участі у справі як процесуальних правонаступників ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Між відкритим акціонерним товариством «Родовід банк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_4 04 вересня 2007 року укладено кредитний договір № 77.2/СК-323.07.1, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит на споживчі цілі на загальну суму 50 000,00 дол. США.
Згідно з пунктом 1.3. кредитного договору процентна ставка за кредитом дорівнює 15 % річних, яка змінена додатковою угодою від 13 листопада 2008 року на 17 % річних.
Термін повернення кредиту встановлено 04 вересня 2017 року включно.
З метою забезпечення виконання зобов`язань  ОСОБА_4  за кредитним договором між позивачем та  ОСОБА_1 укладено договір іпотеки від 04 вересня 2007 року, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку банку належні їй на праві власності нежилі приміщення з № 1 до № 5 (групи приміщень № 1), (колишня квартира АДРЕСА_1 ) загальною площею 43, 80 кв. м, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 .
Пунктом 1.4 договору іпотеки, сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 98 500,00 дол. США, що на дату укладення договору еквівалентно 497 000,00 грн.
Пунктом 1.2.1 договору іпотеки визначено термін повернення кредиту до 04 вересня 2017 року включно.
ОСОБА_4  зобов`язання з повернення кредиту згідно з графіком та сплатою відсотків не виконав, чим порушив умови кредитного договору.
Заборгованість відповідачів перед позивачем за кредитним договором станом на 29 грудня 2015 року, відповідно до наданого банком розрахунку, становить 18 447,39 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 8 300,00 дол. США; простроченої заборгованості за кредитом - 7 353,85 дол. США; заборгованості за процентами по кредиту - 211,44 дол. США; простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 2 582,10 дол. США та 3 328 692,56 грн, з яких: 3 311 679,85 грн - пеня; 17 012,70 грн - 3% річних.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в  касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що  ОСОБА_4 зобов`язання з повернення кредиту згідно з графіком та сплатою відсотків не виконав, чим порушив умови кредитного договору; іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання; виходячи з положень статті 551 ЦК України, принципів розумності та справедливості зменшено розмір пені із 3 311 679,85 грн до 389 311, 25 грн.
Апеляційний суд, скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції, свій висновок мотивував тим, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального права, проте допустив порушення норм процесуального права, яке полягає у неналежному повідомленні відповідачів про розгляд справи, що призвело до порушення їх процесуальних прав передбачених законом.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. 
Відповідно до пункту 2.4.1 іпотечного договору іпотекодержатель зобов`язаний при невиконанні або неналежному виконанні позичальником/іпотекодавцем основного зобов`язання та/або умов цього договору надіслати позичальнику/іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень або виконання порушеного основного зобов`язання та/або умов цього договору. Вимога повинна бути оформлена письмово у вигляді офіційного листа на адресу позичальника/іпотекодавця, підписаного уповноваженою особою іпотекодержателя із зазначенням вимог, необхідних до виконання або усунення (т. 1 а. с. 17). 
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позовні вимоги банку не дослідив умов іпотечного договору щодо необхідності направлення позичальнику/іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушень кредитного договору від 04 вересня 2007 року № 77.2/СК-323.07.1.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.
Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. 
З огляду на статтю 12 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки, суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. 
Як зазначено у касаційній скарзі, що також підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 05 травня 2018 року (т. 2 а. с. 52) та ОСОБА_1 30 травня 2018 року подали до суду апеляційної інстанції заяви про застосування спеціальної позовної давності в один рік до суми нарахованої пені за кредитним договором від 04 вересня 2007 року № 77.2/СК-323.07.1 (т. 2 а. с. 87), ОСОБА_1 11 червня 2018 року подала заяву про застосування строку позовної давності до нарахованої суми трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та відсоткам (т. 2 а. с. 100), проте суд апеляційної інстанції не надав оцінки зазначеним заявам та не вирішив їх.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Такого висновку щодо застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц.
Отже, суд апеляційної інстанції не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки поданим сторонами доказам у їх сукупності.
На стадії касаційного розгляду справи суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, та переоцінювати докази у справі з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Враховуючи викладене, рішення місцевого суду та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційних скарг
Відповідно до пункту 1 частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Оскільки допущені судами недоліки, не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Під час розгляду справи суд повинен врахувати викладене у цій постанові Верховного Суду, надати відповідну правову оцінку доказам та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,-
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 січня 2016 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий  	  І. М. Фаловська	
  Судді:	  В. М. Ігнатенко     С. О. Карпенко     С. Ю. Мартєв     В. А. Стрільчук