ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 лютого 2021 року           справа №200/6777/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2020 року у справі  № 200/6777/20-а (головуючий І інстанції Стойка В.В., повний текст складений у м. Слов`янську Донецької області) за позовом   ОСОБА_1  до  Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради (далі - УПСЗН, відповідач)  про:  
- визнання протиправним та скасувати рішення комісії Управління з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, які мешкають на території м. Бахмут про відмову у призначенні державної допомоги на дітей одиноким матерям  від 20.11.2018 року № 125; зобов`язання поновити з 20 листопада 2018 року нарахування цієї допомоги та виплатити їй заборгованість з 20 листопада 2018 року;
- визнання протиправним та скасування розпорядження начальника УПСЗН Бахмутської міської ради від 28.11.2018 року про відмову в призначенні допомоги на дітей одиноким матерям; 
- зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини страхових виплат у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2020 року позов задоволений частково: 
- визнано протиправним та скасовано рішення комісії Управління з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, які мешкають на території м. Бахмут від 20.11.2018 року №125 про відмову у призначенні позивачу державної допомоги на дітей одиноким матерям;
- визнано протиправним та скасовано розпорядження начальника УПСЗН Бахмутської міської ради від 28.11.2018 року, яким вирішено не призначати позивачу  допомогу на дітей одиноким матерям на підставі виписки з протоколу комісії від 20.11.2018 року;
- зобов`язано УПСЗН Бахмутської міської ради повторно розглянути  заяву позивача про призначення державної соціальної допомоги одиноким матерям згідно заяви від 30.11.2018  року, з урахуванням правової оцінки наданої судом у цьому рішенні;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 45-51).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання повторно розглянути  заяву позивача про призначення державної соціальної допомоги одиноким матерям згідно заяви від 30.11.2018  року, прийняти нове, яким відмовити у  задоволенні цих вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає правомірним рішення від 28.11.2018 року про відмову позивачу у призначенні допомоги на дітей одиноким матерям, оскільки умовою для призначення такої допомоги є прийняття рішення комісією на підставі акта обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 54-57).
Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України апеляційний розгляд справи здійснений в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно листа відповідача від 06.07.2020 року позивач в період з 29 вересня 2015 року по 11 квітня 2017 року перебувала на обліку в УПСЗН Бахмутської міської ради, як ВПО, за адресою вул. Сибірцева. 25/17 м. Бахмут Донецької області та з 11.04.2017 року по 20.11.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 та отримувала в цій установі державну допомогу на дітей одиноким матерям в порядку та розмірі передбаченому законом (а.с. 12).
Рішенням від 12.10.2015 року призначено ОСОБА_1 допомогу при народженні дитини (а.с. 30). 
Згідно до довідок від 11.04.2017 року № 1419107239 та № 1419107239 позивач та її донькаа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеними особами (а.с. 9-10).
Відповідно довідки  від 17.10.2018 року позивач отримала щомісячну грошову допомогу при народженні дитини (а.с. 31).
30.10.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги одиноким матерям.
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.11.2018 року позивач за вказаною адресою двері не відчинила (а.с. 32). 
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 13.11.2018 року позивач на момент перевірки знаходилась за вказаною адресою, доньки вдома не було, факт догляду та сумісного проживання не є можливим підтвердити (а.с. 33).
Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території міста Бахмут від 20.11.2018 року № 125 з питань призначення (відновлення) державної допомоги внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м. Бахмута, з 01.10.2018 року позивачу відмовлено у призначенні допомоги на підставі актів від 08.11.2018 року, 13.11.2018 року (а.с. 13).
Розпорядженням начальника УПСЗН Бахмутської міської ради від 28.11.2018 року допомогу на дітей одиноким матерям на підставі вказаної вище виписки з протоколу комісії від 20.11.2018 року. вирішено позивачу не призначати (а.с. 14).
Згідно ч. 1 ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21 листопада 1992 року № 2811-XII (далі - Закон № 2811, в редакції, чинній на дату звернення за призначенням допомоги одиноким матерям) право  на  допомогу  на  дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі),  одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про  народження  дитини  або  документі  про  народження дитини,  виданому  компетентними  органами  іноземної держави,  за умови його  легалізації  в  установленому  законодавством  порядку (рішенні  про  усиновлення  дитини),  відсутній  запис  про батька (матір) або запис про батька  (матір)  проведено  в  установленому порядку  органом  державної  реєстрації  актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
В матеріалах справи наявний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 11).
Згідно ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Допомога   на   дітей   одиноким   матерям  призначається  за наявності витягу  з  Державного  реєстру  актів  цивільного  стану громадян  про  державну  реєстрацію  народження  дитини,  виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану,  або довідки про  народження,  виданої виконавчим органом сільської,  селищної, міської  (крім  міст  обласного  значення)  ради,  із  зазначенням підстави  внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини  першої статті 135  Сімейного  кодексу України,  або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому  відсутні відомості про батька,  за умови його легалізації в установленому законодавством порядку. Допомога на дітей одиноким  матерям  призначається  незалежно від  одержання  на  дітей  інших видів допомоги,  передбачених цим Законом (ст. 18-2 Закону № 2811).
Допомога  на  дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матері  (батьку)  у  разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком  до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, а також вищих навчальних закладах  I-IV  рівнів  акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних  закладів,  але  не  довше  ніж  до  досягнення ними 23 років),   надається   у  розмірі,  що  дорівнює  різниці  між  100 відсотками  прожиткового  мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців (ч. 1 ст. 18-3 Закону № 2811).
Згідно ст. 18-4 Закону № 2811 виплата допомоги  на   дітей   одиноким   матерям   (батькам) припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення отримувача допомоги волі за вироком суду; скасування рішення  про  усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної  дієздатності  у випадках, передбачених законом;  смерті дитини; смерті отримувача допомоги. Виплата допомоги   на   дітей   одиноким   матерям  (батькам) призупиняється у разі: тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини  в  отримувача  допомоги  без   позбавлення батьківських прав;  тимчасового працевлаштування дитини. 
У разі припинення дії обставин,  передбачених частиною другою цієї статті,  виплата допомоги поновлюється  за  письмовою  заявою отримувача допомоги до органу,  який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин. Припинення або призупинення виплати допомоги здійснюється  на підставі відомостей про обставини,  зазначені у частинах першій та другій цієї статті,  з місяця,  що настає за місяцем, в якому було виявлено зазначені обставини,  за рішенням органу,  який призначив допомогу.
Згідно абз. 1 п. 33 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751 в редакції, чинній на дату звернення за призначенням допомоги одиноким матерям) відповідно до статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.
Допомога на дітей одиноким матерям призначається незалежно від одержання на дітей інших видів допомоги (абз. 8 Порядку № 1751).
Згідно п. 34 Порядку № 1751 допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців.
Середньомісячний сукупний дохід сім`ї визначається згідно з Методикою обчислення сукупного доходу сім`ї для всіх видів соціальної допомоги на підставі довідки про доходи і декларації про доходи та майновий стан осіб, що звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. До складу сім`ї особи, що звертається за призначенням зазначеної допомоги, включаються чоловік (дружина); рідні, усиновлені та підопічні діти віком до 18 років, а також діти віком до 23 років, які навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти і не мають власних сімей незалежно від місця проживання або реєстрації; неодружені повнолітні діти, які визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи і проживають разом з батьками; непрацездатні батьки чоловіка та дружини, які проживають разом з ними і перебувають на їх утриманні у зв`язку з відсутністю власних доходів; жінка та чоловік, які проживають однією сім`єю, не перебувають у шлюбі, але мають спільних дітей. До складу сім`ї не включаються особи, які перебувають на повному державному утриманні.
Для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку першої групи, незалежно від отриманих (неотриманих) доходів до сукупного доходу за кожен місяць враховується дохід на рівні двох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, чинного на відповідний місяць; для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку другої групи, - трьох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб; для фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є платниками єдиного податку третьої групи, - чотирьох розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Зазначена допомога призначається на кожну дитину. Розмір допомоги перераховується з дня досягнення дитиною відповідного віку без звернення одержувача допомоги до органу соціального захисту населення. Розмір допомоги може бути перерахований з місяця подання отримувачем допомоги заяви до закінчення строку її призначення.
Згідно п. 35 Порядку № 1751 для призначення допомоги на дітей одиноким матерям до органу соціального захисту населення подаються такі документи: 1) заява про призначення допомоги, що складається за формою, затвердженою Мінсоцполітики; 2) витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідка про народження, видана виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) рад, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документ про народження, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку; 3) копія свідоцтва про народження дитини; 4) довідка про реєстрацію місця проживання матері та дитини. У разі неможливості одержати таку довідку допомога призначається на підставі висновку про початкову оцінку потреб дитини та сім`ї, наданого центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, із зазначенням факту проживання дитини з матір`ю. Якщо дитина навчається за межами населеного пункту, в якому проживає мати, і не перебуває на повному державному утриманні, подається довідка про реєстрацію місця проживання матері та довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування (навчання) дитини.

Мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, яка (який) не одержує на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", подають копію свідоцтва про смерть одного з подружжя та довідку про те, що вони не одержують на дітей зазначені пенсії та державну соціальну допомогу.
Згідно п.36 Порядку № 1751 допомога на дітей одиноким матерям призначається з місяця, в якому було подано заяву з усіма необхідними документами, та виплачується щомісяця по місяць досягнення дитиною 18-річного віку (якщо діти навчаються за денною формою у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної) та вищої освіти, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років) включно.
Допомога виплачується протягом шести календарних місяців. Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; позбавлення волі отримувача допомоги за вироком суду; скасування рішення про усиновлення дитини або визнання його недійсним; реєстрації дитиною шлюбу до досягнення нею 18-річного віку; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності у випадках, передбачених законом; смерті дитини; смерті отримувача допомоги.
Виплата допомоги на дітей одиноким матерям (батькам) зупиняється у разі: тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового працевлаштування дитини.
У разі припинення дії обставин, передбачених абзацами четвертим - десятим і дванадцятим - чотирнадцятим цього пункту, виплата допомоги поновлюється за письмовою заявою отримувача допомоги до органу, який призначає допомогу, з місяця, що настає за місяцем, в якому припинилася дія зазначених обставин.
Виплата допомоги припиняється або зупиняється на підставі поданих обґрунтованих пропозицій органу опіки та піклування за поданням центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді або уповноваженої особи, визначеної виконавчим органом ради об`єднаної територіальної громади, до органу соціального захисту населення з місяця, що настає за місяцем, в якому виникли зазначені обставини, за рішенням органу, який призначив допомогу.
Отже, обов`язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім`ї неповнолітньої дитини.
Відповідач відмовив позивачу у призначенні допомоги на дітей одиноким матерям згідно із заявою від 30.10.2018 року на підставі витягу з протоколу засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м.Бахмут від 20.11.2018 року №125 (не підтверджено фактичне місце проживання дитини). Проте, ця обставина за Законом № 2811-XII не позбавляє позивача та її дитину права на отримання допомоги.
Хибним є висновок відповідача про те, що відсутність вдома дитини позивача - ОСОБА_2 , про що зазначено в акті обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 25.10.2019 року, є непідтвердженням фактичного місця проживання дитини та позбавляє її права на отримання вказаних соціальних допомог виходячи з наступного.
Позивач та її малолітня дитина, є громадянами України, мають такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини, допомоги на дітей одиноким матерям, державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сім`ї за ознакою місця проживання (перебування). 
Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п.23 рішення «Кечко проти України» від 8 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Згідно 2 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави.
Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання.
Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини. Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Вказаний Закон, відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Згідно ч. 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Статтею 4 зазначеного Закону визначається, що облік внутрішньо переміщених осіб шляхом видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Підставою для взяття на облік такої особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Позивач у встановленому чинним законодавством порядку взята на облік як внутрішньо переміщена особа.
Згідно п. 54 Порядку № 1751 у разі зміни місця проживання одержувача державної допомоги сім`ям з дітьми виплата її продовжується органом соціального захисту населення за новим місцем проживання або відбування покарання з місяця звернення.
Таким чином, право позивача на отримання допомоги є безперечним і не може обмежуватися в залежності від місця проживання. Крім того, нормами чинного законодавства не передбачена така умова у призначенні допомоги при народженні дитини, виплати допомоги одинокій матері та допомоги малозабезпеченій сім`ї як відсутність за зареєстрованим місцем проживання.
Згідно пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акта.
Отже, механізм призначення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, встановлений Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365, не повинен звужувати права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Правову позицію, що підзаконний нормативно-правовий акт не може змінювати в бік звуження права громадян, які встановлені нормативно-правовими актами вищої юридичної сили викладено в постанові Верховного Суду від 2 травня 2018 року у справі № 226/318/17.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.06.2017 року № 826/12123/16 (залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 липня 2018 року) положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. № 365 та абз. 10 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" від 5 листопада 2014 р. №637 визнано нечинними, оскільки останні не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.
Таким чином, враховуючи встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили обставини щодо не відповідності положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 правовим актам вищої юридичної сили, суд не приймає посилання представника відповідача на вказані нормативно-правові акти.
Отже, позивач та її неповнолітня дитина як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава зобов`язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Позивач, в сім`ї якого виховуються та проживає малолітня дитина, має право на державну допомогу, яка надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.
Таким чином, рішення від 20.11.2018 року про відмову в наданні державної допомоги на дітей одиноким матерям та розпорядження начальника УПСЗН Бахмутської міської ради від 28.11.2018 року, яким вирішено не призначати ОСОБА_1  допомогу на дітей одиноким матерям на підставі виписки з протоколу комісії від 20.11.2018 року, прийнято відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, із застосуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, в частині визнання протиправним та скасування рішення комісії Управління з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, які мешкають на території м. Бахмут від 20.11.2018 року №125 про відмову у призначенні позивачу державної допомоги на дітей одиноким матерям; визнання протиправним та скасування розпорядження начальника УПСЗН Бахмутської міської ради від 28.11.2018 року; зобов`язання повторно розглянути  заяву позивача про призначення державної соціальної допомоги одиноким матерям згідно заяви від 30.11.2018  року, з урахуванням правової оцінки наданої судом.
В решті позовних вимог рішення суду не оскаржене.
Отже,  спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2020 року у справі  № 200/6777/20-а за позовом   ОСОБА_1  до  Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 22 лютого 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Е.Г. Казначеєв

                                                                                                                     Г.М. Міронова