УХВАЛА

15 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 823/3596/14
адміністративне провадження № К/9901/8011/21

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року  та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року  в адміністративній справі № 823/3596/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Черкаській області, про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,  
ВСТАНОВИВ:

09 березня 2021 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (надіслана засобами поштового зв`язку 03.03.2021).

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа: Головне управління ДФС у Черкаській області, в якій, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 17.05.2019 року та від 03.08.2020 року, просила:

-визнати протиправним та скасувати наказ голови Комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів України №2180-о від 29.10.2014 року про звільнення позивача з посади першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Черкаській області з моменту його прийняття;

-поновити позивача в органах податкової міліції та зобов`язати Державну фіскальну службу у зв`язку з реорганізацією Міністерства доходів і зборів призначити її на посаду, рівнозначну посаді першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Черкаській області;

-стягнути з відповідача 756 000 грн. на відшкодування моральної шкоди;

-постанову суду в частині поновлення в органах податкової міліції та призначення позивача на рівнозначну посаду першого заступника начальника слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Черкаській області допустити до негайного виконання;

-визнати недійсним запис про звільнення позивача відповідно до п. п. 1 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» №1682-УІІ від 16.09.2014 року та п. 62 п.п. "а" Положення про проходження служби, занесений до трудової книжки позивача;

-зобов`язати начальника відділу персоналу Головного управління Міндоходів у Черкаській області Крилова О.І. видати позивачу "дублікат" трудової книжки без внесення до неї запису, визнаного недійсним;

-стягнути з відповідача середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 1 758 492,12 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позов задоволено частково. 

Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України, правонаступником якого є Державна фіскальна служба України, №2180-о від 29 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника слідчого управління Головного управління Міндоходів у Черкаській області. 

Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника слідчого управління Головного управління Міндоходів у Черкаській області з ЗО жовтня 2014 року. 

Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2014 року по 28 вересня 2020 року у сумі 908 510, 87 грн., включаючи загальнообов`язкові державні податки та збори. 

Стягнено з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 101 250 грн. 

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 679,68 грн. та витрати на проведення судово-психологічної експертизи у сумі 7560 грн. 

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року в його резолютивній частині було змінено, та викладено четвертий абзац в наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління ДФС у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 жовтня 2014 року по 28 вересня 2020 року у сумі 908 510 (дев`ятсот вісім тисяч п`ятсот десять) гривень 87 копійок включаючи загальнообов`язкові державні податки та збори».

У решті рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року - залишено без змін.

Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог  статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені  КАС України, в редакції яка діє з 08 лютого 2020 року, підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Відповідно до частини четвертої  статті 328 КАС України  підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої  статті 330 КАС України  у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)  статтею 328 цього Кодексу  підстави (підстав).

У касаційній скарзі скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Скаржник вказав, що відсутній висновок Верховного Суду з питання визначення належної сторони, з якої стягується середній заробіток за час вимушеного прогулу (ст.ст.235), а також помилковим є врахування судом апеляційної інстанції підвищення тарифних ставок та посадових окладів (п. 10 Порядку №100).

Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржник не обґрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та, як на думку заявника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Подана касаційна скарга відповідача містить лише виклад обставини справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішеннями судів попередніх інстанцій з підстав неправильного застосування норм матеріального права.

Натомість, слід зазначити, що Верховним Судом сформульовані правові висновки щодо застосування п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, що були викладені в постановах від 26 червня 2019 року у справі № 813/5855/15, від 28.11.2018 у справі № 817/1169/16, від 16.09.2020 року у справі № 140/3020/19, від 09.12.2020 року у справі № 2340/3865/18, в яких, зокрема, вказано, що коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення. Такий висновок випливає з того, що зазначена норма передбачає коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням саме посадового окладу (тарифної ставки). Такий коефіцієнт має розраховуватися окремо в кожному випадку підвищення посадового окладу. Розрахований коефіцієнт слід множити на суми виплат за період до підвищення. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу з коригуванням її розміру на коефіцієнт підвищення посадового окладу.

Також, Верховним Судом сформульований правовий висновок щодо застосування ст.ст. 235, 236 КЗпПУ, що був викладений у постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 813/3853/17 (адміністративне провадження № К/9901/47358/18, №К/9901/47714/18), в якій Судом було зазначено, що відповідно до частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Суд підтримав рішення судів попередніх інстанцій  про те, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з роботодавця, а також вказав, що виплата працівнику середнього заробітку при затримці виконання рішення не ставиться в залежність від наявності в діях роботодавця вини.  

Таким чином, зазначені скаржником підстави оскарження судових рішень судом не можуть бути прийняті, а інших підстав, передбачених ст.328 КАС України, скаржником в касаційній скарзі не було вказано. 

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.  

Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та не викладення з належним обґрунтуванням відповідачем у касацій скарзі підстав для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, визначених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд,
УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року  та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року  в адміністративній справі № 823/3596/14 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДФС у Черкаській області, про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному   статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                Н.А. Данилевич