КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №756/8039/20
Апеляційне провадження №22-ц/824/2841/2021
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
16 січня 2021 року                                                      місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів: Гуля В.В., 
Суханової Є.М., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду 
м. Києва від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
 
В С Т А Н О В И В :
 
03 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 20 000 грн, щомісячно.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від утримання сина, хоча повинен, як батько, надавати допомогу своїй дитині. 
Зазначає, що ОСОБА_2 повинен і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання сина, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з вищевказаним позовом.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 06 липня 2020 року, і до повноліття дитини.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 027 грн та судовий збір - 840,80 грн.
На обґрунтування ухваленого судового рішення місцевий суд зазначив, що враховуючи норми чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, він дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 3 000 грн, щомісячно. 
Суд вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини, а тому частково задовольняє позовні вимоги.
Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, суд першої інстанції вважає, що з позивача підлягають стягненню витрати, понесені відповідачем на оплату правничої допомоги у розмірі 4 027 грн, що буде пропорційним задоволеним позовним вимогам.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.
Просить рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 20 000 грн.
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, сторони у справі мають малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 6-7 ), який проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні, що сторонами не оспорюється.
Відповідач, на даний час, сплачує позивачу на утримання сина грошові кошти у розмірі 3 000 грн.
ОСОБА_1 , не погоджуючись із названим розміром аліментів, 03 липня 2020 року звернулась до суду із вказаними вимогами ( а.с. 2-5, 22-23 ).
При цьому, надала детальний розрахунок щомісячних витрат на дитину, які складають 2 186,67 Євро ( а.с. 14 ).
Відповідач, як зазначає у відзиві на позовну заяву, спільно із ОСОБА_1 , має майно у м. Клагенфурт, Мьодлінг ( Австрія ),  три транспортні засоби  ( а.с. 30-36 ). 
Окрім цього, в свій час, ОСОБА_2 виплачував позивачці аліменти на утримання дитини у розмірі 20 000 грн ( а.с. 68 ). 
При вирішенні заявленого спору суд другої інстанції виходить із наступного.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
 За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
 За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Сімейний кодекс України
За положеннями ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років
 Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 Системний аналіз зазначених правових норм дає право суду апеляційної інстанції зробити висновок про обґрунтованість заявлених позовних вимог з огляду на докази, надані суду ОСОБА_1 , які необхідно віднести до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, та визнання відповідачем зазначених вище обставин набуття майна та сплати аліментів у розмірі 20 000 грн, які не підлягають доказуванню відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що оскаржуване судове рішення не містить обґрунтувань та міркувань, з яких виходив місцевий суд задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 3 000 грн.
Окрім цього, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі і таких не надав ОСОБА_2  до суду апеляційної інстанції.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідач повинен був довести ті обставини, на які  він посилався, як на підставу своїх заперечень.
Разом з тим, ОСОБА_2 не звільнений від обов`язку доказування за позовом згідно положень ст. 82 ЦПК України.
Крім того, при визначенні розміру аліментів суд не обмежується закріпленим законодавством України гарантованим державою рівнем мінімального матеріального забезпечення громадянина України, у тому числі дитини до досягнення нею певного віку, а звертає увагу на спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу дитині у визначеному позивачем розмірі, що є достатнім та таким, що відповідає потребам дитини, спрямований на забезпечення її гармонійного розвитку.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 23 грудня 2019 року прийнятій у справі №344/10971/16-ц.
За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, 
що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які судом не доведені, зробив висновки, які 
не відповідають матеріалам справи, і, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 155, 180, 181, 182, 184, 191 СК України ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263 ЦПК України, помилково ухвалив рішення щодо часткового задоволення позовних вимог.
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі у відповідності до ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права за їх обґрунтованістю та доведеністю.
Зазначені відповідачем обставини щодо неможливості сплачувати аліменти у визначеному апеляційним судом розмірі, у даному випадку, не слугують підставою для залишення без задоволення позову позивачки з огляду на встановлені обставини справи, необхідність найбільш повного задоволення необхідних життєвих потреб ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При визначенні судових витрат по справі суд апеляційної інстанції виходить із наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, зокрема, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду. збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою стороною; 
розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із відповідача витрати, понесені нею на оплату правничої допомоги у розмірі 14 775,60 грн, сплачені відповідно до договорів №№28/11/2019, 26/06/2020 про надання адвокатських послуг ( правничої допомоги ), від 28 листопада 2019 року та 26 червня 2020 року, відповідно, акту виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордеру  ( а.с. 123, 124, 127, 128, 129-130, 131 ) .
Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь держави, на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 800 ( 20 000 х 6 х 1 : 100 х 150 : 100 ) грн.
Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 24 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 20 000 грн, щомісячно, починаючи з 03.07.2020 року, і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 14 775,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 800 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 

 

 

Головуючий                                                                А.С. Сержанюк

 

 
Судді:                                                                          В.В. Гуль

 

 
                                                                                     Є.М. Суханова