ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/8153/20 пров. № А/857/15764/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
головуючого судді Довгополова О.М., 
суддів  Гудима Л.Я., Коваля Р.Й.,
з участю секретаря судового засідання Хітрень О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року з питань роз`яснення судового рішення у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Міського голови Львова Садового Андрія Івановича, Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Львівської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, про визнання незаконною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції - Коморний О.І.,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення 30.10.2020 р.,

ВСТАНОВИВ:

26.10.2020 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подала заяву про роз`яснення ухвали Львівського окружного адміністративного суду про повернення позовної заяви від 07.10.2020.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні зазначеної заяви.
Рішення мотивоване тим, що ухвала суду від 07.10.2020 є повною, форма викладення у ній ясна і труднощів для розуміння не викликає.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на його незаконність, необгрунтованість та неналежну мотивованість, просить скасувати ухвалу та зобов`язати суд першої інстанції розглянути по суті заяву про роз`яснення судового рішення.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що їй незрозумілі ні зміст судового рішення ні яким чином вона має захистити свої права. Зазначає, що не розуміє, які складові мотивувальної частини ухвали від 7 жовтня 2020 року вона має оскаржувати в апеляційному суді, оскільки такі їй повністю незрозумілі ні зміст постановленої ухвали, ні обгрунтування та мотиви постановлення такої ухвали. Вважає, що суд позбавив її права на справедливий і публічний розгляд справи.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 26.10.2020 позивач подала заяву про роз`яснення рішення (ухвали) суду від 07.10.2020, в якій просила суд роз`яснити:
« 1. Яка моя позовна вимога (позовні вимоги) стосується перевірки правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї - про що зазначено в мотивувальній частині ухвали, втім мені незрозуміло, яка саме позовна вимога мається на увазі, тому прошу чітко роз`яснити, стосовно якої позовної вимоги суд сформулював таку позицію і на якій правовій основі?
2. Яким чином не опублікування Львівською міською радою відомостей про речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010, а також порушення мого права на безоплатну приватизацію землі внаслідок обмеження доступу до відомостей про об`єкти речового права (земельну ділянку) стало наслідком орендних відносин, як про це зазначає Львівський окружний адміністративний суд у своєму рішенні від 7 жовтня 2020 року.
3. Прошу роз`яснити у якому статусі зі зазначених мною (громадянки держави Україна, члена територіальної громади міста Львова , користувача земельної ділянки, фізичної особи- підприємця, інваліда) у позовній заяві мене як позивача суд розглядає справу, і чи брав до уваги суд факти порушень моїх суб`єктивних прав як людини, громадянки України, членкині територіальної громади міста Львова при розгляді позовної заяви , і зокрема щодо позовних вимог, щодо яких суд зазначає господарську підсудність?
4. Чи обов`язок щодо реєстрації речових прав на об`єкти комунальної власності, у тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010 та опублікування Львівською міською радою та її виконавчими органами відомостей про об`єкт договору оренди комунального майна є наслідком орендних відносин, чи це імперативна вимога закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також Статуту територіальної громади міста Львова?
5. Чи мало бути зареєстроване речове право та оприлюднена інформація про земельну ділянку як об`єкт оренди комунального майна Львівською міською радою та її виконавчими органами, органами Держгеокадастру до укладення договору оренди земельної ділянки, зокрема щодо земельної ділянки з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010?
6. Чи облік комунального майна, внесення відомостей про нього у відповідні державні реєстри та Публічну кадастрову карту є здійсненням управлінських владних повноважень органами та посадовими особами територіальної громади міста Львова щодо обліку, розпорядження та контролю за використанням майна територіальної громади міста Львова?
7. Чи реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010 як об`єкта комунальної власності здійснюється в межах приватно- правових відносин між Львівською міською радою та мною як орендарем земельної ділянки, чи така реєстрація здійснюється в інтересах територіальної громади міста Львова як публічного власника цієї земельної ділянки для забезпечення обліку та контролю територіальної громади міста Львова за використанням комунального майна?
8. Якої форми власності є земельна ділянка з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010 за адресою: м. Львів, вул. Пасічна, 22 і на основі яких документів та доказів суд зробив правовий висновок про форму власності на цю земельну ділянку?
9. Щодо яких саме позовних вимог, на основі яких доказів та норм права судом зроблено правовий висновок "Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться" щодо приватно-правового спору?
10. Чи може Львівська міська рада оформити орендні відносини, предметом яких є незареєстроване як об`єкт цивільних правовідносин у встановленому законом України порядку комунальне майно (земельна ділянка з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010 за адресою : м. Львів , вул. Пасічна, 22)?
11. Прошу мені роз`яснити, в чиїх інтересах і з якою метою публікується публічно інформація про об`єкти нерухомості - земельні ділянки комунальної форми власності, і чи опублікування такої інформаціє є наслідком орендних відносин?
12. Чи наявність статусу фізичної особи-підприємця позбавляє мене права як людини, члена територіальної громади міста Львова, громадянки України, отримувати повну, достовірну інформацію про об`єкти комунальної власності, у тому числі про земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010 за адресою 79038, Львівська область, місто Львів, вул. Пасічна, 22?
13. Чи можу я скористатися правом безоплатної приватизації земельної ділянки як член територіальної громади міста Львова, громадянка України, інвалід не маючи доступу до інформації про комунальні земельні ділянки, і чи надання такої інформації відноситься до публічно-правових відносин?»
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає правильно застосованим нормам матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом, та зумовлено нечіткістю судового рішення за змістом, коли таке є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.
Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить.
Водночас, ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.
Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, а тому роз`ясненню підлягають рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.
В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.
Таким чином, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового рішення, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше, однак без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення.
Згідно мотивувальної частини ухвали суду про повернення позовної заяви судом встановлено, що позовні вимоги щодо: визнання протиправною бездіяльності визнати незаконною бездіяльність Львівської міської ради та міського голови м. Львова Садового Андрія Івановича щодо ненадання позивачу як орендарю відомостей про істотні умови договору оренди земельної ділянки, зокрема, підтвердження реєстрації речового права (права власності) Львівської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010 за адресою 79038, Львівська область, місто Львів, вул. Пасічна, 22, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, технічні характеристики цієї земельної ділянки;  зобов`язання Львівську міську раду, міського голову м. Львова Садового Андрія Івановича надати позивачу як орендарю земельної ділянки з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010 за адресою 79038, Львівська область, місто Львів, вул. Пасічна, 22, цільове призначення - землі житлової та громадської забудови, відомості про реєстрацію речового права Львівською міською радою на цю земельну ділянку, її технічні характеристики або відповідне підтвердження, що речове право Львівської міської ради на земельну ділянку з кадастровим номером 4610137200:05:003:0010 за адресою 79038, Львівська область, місто Львів, вул. Пасічна, 22 не зареєстроване, належить розглядати в порядку господарського судочинства, оскільки такі виникли з орендних правовідносин між рівноправними учасниками таких відносин.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам в порядку різного судочинства то позовна заява підлягає поверненню позивачу відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З урахуванням наведеного, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 зрозумілий та недвозначний, тому розширеного тлумачення шляхом роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу не потребує.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.  
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі № 380/8153/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	Л. Я. Гудим  	
Повне судове рішення складено 09.02.2021 року