ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/603/20
адміністративне провадження № К/9901/29477/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів: Губської О.А., Жука А.В., 
розглянув у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року (колегія суддів у складі головуючого судді Бойка А.В., суддів: Єщенка О.В., Федусика А.Г.)
у справі №420/603/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Адміністрації Президента України, Офісу Президента України
про визнання протиправними дій щодо неналежного та неповного надання відповіді на інофрмацію.
I. ПРОЦЕДУРА
1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Адміністрації Президента України (далі - АПУ), Офісу Президента України (далі - ОПУ), в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії та бездіяльність відповідачів, які полягають у неналежному, невірному та неповному наданні позивачу листами Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 року №12-09/6301 та від 30 січня 2020 року №12-09/470 публічної інформації на отримані цими органами запити про доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року щодо питань, пов`язаних із звільненням з посади Представника ОСОБА_2 та пов`язаних із призначенням на цю посаду ОСОБА_1 та звільненням з цієї посади ОСОБА_1 ;
- зобов`язати АПУ та ОПУ надати ОСОБА_1 витребувану в цих запитах про доступ до публічної інформації інформацію та відомості, а саме:
·          яка посадова (службова) особа (особи) АПУ була уповноважена на проведення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_2 , що призвело до встановлення факту одноразового грубого порушення трудових обов`язків ОСОБА_2 ;
·          чи виконувала АПУ функції роботодавця або правомірного представника роботодавця з будь-яких питань стосовно ОСОБА_2 та, відповідно, стосовно ОСОБА_1 як Представників;
·          чи перебували на території АПУ (Київ, вул. Банкова, 11) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 14 до 18 серпня 2017 року і якщо так, то коли саме; чи зустрічалися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 14 до 18 серпня 2017 року зі службовими особами АПУ в рамках виконання ними їх обов`язків і якщо так, то з ким саме, чи було забезпечено зустріч ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АПУ в ці дати;
·          які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу Президента України №218 від 15 серпня 2017 року щодо звільнення ОСОБА_2 та яким чином вони забезпечили його виконання;
·          які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу Президента України №220 від 17 серпня 2017 року щодо призначення ОСОБА_1 та яким чином вони забезпечили його виконання;
·          чи зверталася ОСОБА_2 до Президента України, зокрема, через АПУ або до АПУ з питання власних відпусток у 2014-2017 роках, чи погоджувалися відпустки ОСОБА_2 за її зверненнями;
·          чи зверталася ОСОБА_2 , її законні представники чи представники до Президента України, зокрема, через АПУ або до АПУ у 2017-2019 роках із зверненнями та запитами (адвокатськими, на отримання публічної інформації) з будь-яких питань, і якщо зверталася, надати позивачу, ОСОБА_1 , копії усіх цих звернень та відповідей на них, зокрема, із забезпеченням збереження відповідних персональних даних (знеособлення);
·          які конкретно посадові (службові) особи АПУ виконували стосовно ОСОБА_1 повноваження АПУ із опрацювання пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно з поданою ним заявою;
·          яка посадова (службова) особа (особи) АПУ була уповноважена на підготовку проєкту Указу №405, зокрема, у вимірі визначення дня підписання та оприлюднення цього Указу №405, звільнення та підстав звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно з нормами Кодексу законів України про працю;
·          якими є точна дата та підстави звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно з змістом Указу №405, нормами Кодексу законів України про працю зокрема, якою є конкретна норма цього Кодексу про звільнення, застосована щодо ОСОБА_1 в Указі №405;
·          які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу №405 щодо звільнення ОСОБА_1 та яким чином вони забезпечили його виконання;
·          якими актами законодавства та якими актами Глави АПУ та керівника апарату АПУ, які не оприлюднені офіційно та не перебувають у відкритому доступі, було визначено вищенаведені повноваження посадових (службових) осіб АПУ із опрацювання пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку 2012 року, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301;
- визнати протиправним ухилення АПУ та ОПУ під час звільнення з посади Представника, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , від визначення точної дати звільнення та точних підстав звільнення згідно з законодавством України;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань АПУ та ОПУ моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме: АПУ та ОПУ у розмірі 17000,00 (сімнадцяти тисяч) грн.
2. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
3. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено в справі нове рішення, яким позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність ОПУ щодо належного розгляду та надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року; зобов`язано ОПУ повторно розглянути запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив суд:
- передати цю касаційну скаргу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а за несхвалення такого рішення судом розглядати її у складі палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, й лише за несхваленням такого рішення судом розглядати касаційну скаргу у складі колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, розглядати цю касаційну скаргу у відкритому судовому засіданні за його участю як позивача у цій справі;
- скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року у справі №420/603/20 в описовій її частині, а саме: «визнати протиправним ухилення АПУ та ОПУ під час звільнення з посади Представника, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , від визначення точної дати звільнення та точних підстав звільнення згідно законодавства України.» та в резолютивній частині: «В задоволенні решти позовних вимог відмовити», а також вилучити із фрази «прийняти у справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково» слово «частково»;
- ухвалити нове рішення у відповідній частині, не передаючи справи на новий розгляд. У новому рішенні додатково до вже задоволених вимог задовольнити у повному обсязі вимоги його позовної заяви та аналогічні вимоги апеляційної скарги у справі №420/603/20, які не були задоволені рішенням суду апеляційної інстанції, а саме:
·          визнати протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №298, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі ОСОБА_1 . Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 року №12-09/6301;
·          стягнути за рахунок бюджетних асигнувань АПУ та ОПУ моральну шкоду, заподіяну ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень а саме АПУ та ОПУ в розмірі 17000 (сімнадцяти тисяч) грн.
5. Ухвалою Верховного Суду від 7 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Судами попередніх інстанцій установлено, що Указом Президента України від 17 серпня 2017 року №220/2017 ОСОБА_1 призначений на посаду Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим (далі - Представник).
7. Указом від 2 грудня 2018 року №408/2018 позивач звільнений із займаної посади.
8. Призначенню позивача на вказану посаду передувало звільнення з неї ОСОБА_2 . Указом Президента України від 15 серпня 2017 року №218/2017 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків.
9.  ОСОБА_2 оскаржувала власне звільнення в судовому порядку та рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року в справі №320/5531/18 її позов задоволено. Зокрема, скасовано розпорядження Представника Президента України в Автономній Республіці Крим від 18 серпня 2017 року №12-к, від 15 вересня 2017 року №21-к; визначено датою звільнення ОСОБА_2 з посади Представника 16 лютого 2019 року; зобов`язано Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_2 ; стягнуто з Представництва на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 18 серпня 2017 року до 16 лютого 2019 року із розрахунку середньоденної заробітної плати, яка складала на 18 серпня 2017 року 2015,41 грн; стягнуто з Представництва на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 10000 грн.
10.          На час звернення ОСОБА_2 з позовом до суду ОСОБА_1 був Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, а тому вважав, що судовим рішенням у справі №320/5531/18 порушено його права, а отже він набув право на апеляційне оскарження судового рішення у вказаній справі.
11.          При підготовці апеляційної скарги на судове рішення у справі №320/5531/18, з метою захисту своїх прав та отримання для цього необхідної публічної інформації, розпорядником якої є ОПУ (АПУ), ОСОБА_1 20 грудня 2019 року звернувся до ОПУ (АПУ) із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати йому таку публічну інформацію:
- якій підрозділ (відділ, департамент тощо) АПУ та які посадові (службові) особи АПУ виконували стосовно ОСОБА_2 вищевказані повноваження АПУ із опрацювання пропозицій щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності та звільнення, від кого були отримані відповідні пропозиції та у чому конкретно полягав зміст вищевказаного одноразового грубого порушення трудових обов`язків ОСОБА_2 ;
- яка посадова (службова) особа (особи) АПУ була уповноважена на проведення дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_2 , що призвело до встановлення факту вказаного одноразового грубого порушення трудових обов`язків ОСОБА_2 ;
- чи виконувала АПУ функції роботодавця або правомірного представника роботодавця з будь-яких питань стосовно ОСОБА_2 та відповідно стосовно ОСОБА_1 як Представників, у якому підрозділі АПУ перебувала та перебуває особова справа та інші документи ОСОБА_2 ;
- чи перебували на території АПУ ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 14 до 18 серпня 2017 року і якщо так, то коли саме; чи зустрічалися ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 14 до 18 серпня 2017 року зі службовими особами АПУ в рамках виконання ними їх обов`язків і якщо так, то з ким саме, чи було забезпечено зустріч ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в АПУ в ці дати;
- який підрозділ та які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу №218 щодо звільнення ОСОБА_2 та яким чином вони забезпечили його виконання;
- який підрозділ та які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу №220 щодо призначення ОСОБА_1 та яким чином вони забезпечили його виконання;
- чи зверталася ОСОБА_2 до Президента України, зокрема через АПУ або до АПУ з питання власних відпусток у 2014-2017 роках, чи погоджувалися відпустки ОСОБА_2 за її зверненнями;
- чи зверталася ОСОБА_2 , її законні представники чи представники до Президента України, зокрема, через АПУ або до АПУ у 2017-2019 роках із зверненнями та адвокатськими запитами, на отримання публічної інформації з будь-яких питань, і якщо зверталася, просив надати йому копії усіх цих звернень та відповідей на них, зокрема, із забезпеченням збереження відповідних персональних даних (знеособлення).
12.          Відповідь на поданий запит ОСОБА_1 просив надати письмово за вказаною ним адресою або шляхом надіслання відповіді на його електронну адресу.
13.          Листом від 28 грудня 2019 року №12-09/6301 за підписом керівника Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його запиту про надання публічної інформації від 20 грудня 2019 року.
14.          Зокрема, у вказаному листі відповідач зазначив, що «…за інформацією, наданою Головним управлінням з питань регіональної політики та децентралізації Директорату з питань регіональної політики та децентралізації ОПУ, відповідно до пункту 15 Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №298 (далі - Порядок №2012), на підставі акта Президента України або Кабінету Міністрів України щодо призначення на посаду чи звільнення з посади особи в установленому порядку відповідним органом або підприємством у триденний строк видається наказ (розпорядження) за місцем її роботи, в якому зазначається дата початку роботи на відповідній посаді або припинення роботи. Копія зазначеного наказу (розпорядження) надсилається у триденний строк після його видання до АПУ та Секретаріату Кабінету Міністрів України.
З огляду на зазначене, безпосереднє виконання відповідних актів Глави держави здійснювалося в Представництві Президента України в Автономній Республіці Крим.
За інформацією Режимно-секретного департаменту ОПУ відсутні відомості щодо перебування на території АПУ Вас і ОСОБА_2 у період з 14 до 18 серпня 2017 року.
Водночас зазначено, що запитувана позивачем інформація стосовно ОСОБА_2 не може бути надана з таких підстав.
Відповідно до статті 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» обсяг інформації про особу, що збирається, зберігається і використовується розпорядниками інформації, має бути максимально обмеженим і використовуватися лише з метою та у спосіб, визначений законом.
Розпорядники інформації, які володіють інформацією про особу, зобов`язані використовувати її лише з метою та у спосіб, визначений законом, а також вживати заходів щодо унеможливлення несанкціонованого доступу до неї інших осіб.
Відповідні застереження містить також частина перша статті 10 Закону України «Про звернення громадян»: не допускається розголошення одержаних із звернень відомостей про особисте життя громадян без їх згоди.
Статтею 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено право запитувача інформації на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України…».
15.          28 грудня 2019 року ОСОБА_1 направив до ОПУ (АПУ) повторний запит на отримання публічної інформації, в якому заявник зазначив, що 28 грудня 2019 року ним отримано сканкопію листа Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 року, згідно з яким запитувана інформація щодо ОСОБА_2 не може бути надана з підстав, гарантованих статтею 31 Конституції України, статтею 10 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та статтею 10 Закону України «Про звернення громадян». ОСОБА_1 зазначив, що запитувані ним відомості не стосуються особистого життя ОСОБА_2 , а стосуються виключно аспектів діяльності посадової особи ОСОБА_2 , як Представника, зокрема, питань відпусток, притягнення її до дисциплінарної відповідальності та звільнення із займаної посади. Крім того більшість поставлених в запиті питань стосуються інформації щодо діяльності АПУ, а не ОСОБА_2 .
16.          У зв`язку з цим, ОСОБА_1 повторно просив ОПУ надати йому публічну інформацію, відображену у його запиті від 20 грудня 2019 року, з додатковим наданням йому інформації про номер листа ОПУ, як відповіді на запит від 28 грудня 2019 року та про усіх службових осіб (посада, прізвище, ініціали), залучених до опрацювання цього документу. Зазначений запит ОСОБА_1 надійшов на адресу ОПУ 2 січня 2020 року.
17.          Листом від 10 січня 2020 року №12-09/106 ОПУ повідомив ОСОБА_1 , що на підставі пункту 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» строк розгляду його запиту від 28 грудня 2019 року продовжено до 20 робочих днів з дня його надходження.
18.          10 січня 2020 року ОСОБА_1 втретє звернувся до ОПУ із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати йому відомості:
- якій підрозділ (відділ, департамент тощо) АПУ та які конкретно посадові (службові) особи АПУ виконували стосовно ОСОБА_1 повноваження АПУ із опрацювання пропозицій щодо звільнення його з посади Представника згідно з поданою ним заявою;
- яка посадова (службова) особа (особи) АПУ була уповноважена на підготовку проєкту Указу №405, зокрема, у вимірі визначення дня підписання та оприлюднення цього Указу №405, звільнення та підстав звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно з нормами Кодексу законів України про працю;
- якими є день звільнення ОСОБА_1 та підстави його звільнення з посади Представника згідно зі змістом Указу №405, нормами Кодексу законів України про працю, зокрема, якою є конкретна норма цього Кодексу про звільнення, застосована щодо ОСОБА_1 в Указі №405;
- чи виконувала АПУ функції роботодавця або правомірного представника роботодавця з будь-яких питань стосовно ОСОБА_1 як Представника, зокрема, з питань звільнення його з посади Представника, у якому підрозділі АПУ перебувала та перебуває особова справа та інші документи ОСОБА_1 пов`язані із його звільненням з посади Представника;
- який підрозділ та які посадові (службові) особи АПУ були відповідальні за виконання Указу №405 щодо звільнення ОСОБА_1 та яким чином вони забезпечили його виконання, зокрема, у частині оформлення відповідних документів про звільнення ОСОБА_1 ;
- якими актами законодавства та якими актами Глави АПУ та керівника апарату АПУ, які не оприлюднені офіційно та не перебувають у відкритому доступі, було визначено наведені повноваження посадових (службових) осіб АПУ із опрацювання пропозицій щодо звільнення ОСОБА_1 .
19.          30 січня 2020 року листом №12-09/470 ОПУ повідомив ОСОБА_1 про результати розгляду його запиту про доступ до публічної інформації від 28 грудня 2019 року, який надійшов до Офісу 2 січня 2020 року, а також про результати розгляду запиту від 10 січня 2020 року. Вказаним листом відповідач надав інформацію такого змісту:
«…1. Щодо структурного підрозділу та посадових осіб АПУ, які опрацьовували пропозиції щодо звільнення ОСОБА_2 з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим.
20.          За інформацією, наявною в автоматизованій системі контролю і організації діловодства, яка забезпечує єдину систему документообігу в ОПУ, до листа Громадської ради з питань Криму щодо неналежного функціонування Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим, Президентом України ОСОБА_3 було надано доручення Главі Адміністрації Президента України ОСОБА_5 розібратися, вжити заходів реагування та доповісти. Глава Адміністрації Президента України ОСОБА_5 надав відповідні доручення Першому заступнику Глави Адміністрації Президента України ОСОБА_6 . Перший заступник Глави Адміністрації Президента України ОСОБА_6 дав доручення Департаменту регіональної та кадрової політики (далі - Департамент) опрацювати відповідні документи згідно з дорученням Президента України.
За результатами опрацювання згаданого звернення та згідно з отриманими дорученнями, Департаментом було проведено перевірку діяльності Постійного Представника та Представництва. За підсумками перевірки Главою Адміністрації Президента України ОСОБА_5 було внесено пропозицію щодо звільнення ОСОБА_2 із займаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків (пункт 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України). Серед іншого причинами було визнано допущення ОСОБА_2 грубого порушення права громадян на особисте звернення до органів державної влади, їх посадових і службових осіб, передбаченого статтею 40 Конституції України та Законом України «Про звернення громадян», незабезпечення особистого прийому громадян в Представництві відповідно до статті 22 Закону України «Про звернення громадян».
21.          Щодо особової справи осіб, які займають (займали) посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, Першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, а також підготовки проєктів актів Президента України щодо призначення на посаду/звільнення з посади відповідних осіб зазначено таке.
22.          Згідно з Положенням про Головний департамент регіональної та кадрової політики АПУ, затвердженим наказом Керівника Апарату АПУ від 29 серпня 2016 року №6 (далі - Положення) підготовка для подання на розгляд Президентові України пропозицій з питань кадрової політики, опрацювання внесених в установленому порядку пропозицій з кадрових питань, що належать до повноважень Президента України, ведення обліку таких кадрів було віднесено до компетенції відповідного структурного підрозділу.
Підготовка проєктів указів Президента України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим» (згідно з поданою ним заявою), а також «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим» (за одноразове грубе порушення трудових обов`язків) здійснювалося згаданим Департаментом.
23.          Стосовно дня звільнення ОСОБА_1 із займаної посади та забезпечення виконання Указу Президента України від 2 грудня 2018 року №405 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим» проінформовано про таке.
24.          Копія зазначеного акта Президента України згідно з покажчиком розсилки надіслана до Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим (аналогічні дії були вжиті по виконанню Указу Президента України від 15 серпня 2017 року № 218).
Після призначення на посаду, з метою визначання конкретної дати початку виконання посадових обов`язків Постійний Представник, на підставі статті 13 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим», видає розпорядження «Про повноваження», яким визначає конкретну дату початку виконання повноважень Постійного Представника.
Постійний Представник звільняється з посади Президентом України (стаття 9 Закону України «Про Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим»). Оскільки Указом Президента не визначається конкретна дата звільнення особи з посади Постійного Представника, Постійний Представник з дня оприлюднення Указу Президента про його звільнення, але не пізніше останнього дня виконання ним повноважень видає розпорядження Постійного Представника, яким визначає відповідним структурним підрозділам (службі управління персоналом, документального забезпечення та контролю, службі фінансового та матеріально-технічного забезпечення) видати в останній робочий день належно оформлену трудову книжку та провести кінцевий розрахунок відповідно.
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання; за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (пункт 4).
Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу (пункт 2.2 глави 2); записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 глави 2).
Усі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (пункт 4.4.).
25.          Щодо перебування на території АПУ громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 14 до 18 серпня 2017 року повідомлено, що в Режимно-секретному департаменті та в Директораті з питань регіональної політики та децентралізації ОПУ відсутня відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що свідчить про відповідне перебування.».
26.          Додатково на адресу ОСОБА_1 ОПУ надіслано лист від 5 лютого 2020 року за №12-09/589, в якому у відповідь на питання позивача у його запиті від 10 січня 2020 року щодо того «який підрозділ (відділ, департамент тощо) АПУ та які конкретно посадові (службові) особи АПУ виконували стосовно ОСОБА_1 повноваження АПУ із опрацювання пропозицій щодо його звільнення з посади Представника згідно з поданою ним заявою» та щодо дня звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, надано інформацію такого змісту:
«… за інформацією, наявною в автоматизованій системі контролю обігу документів в ОПУ, доручення щодо опрацювання відповідних документів були надані Главою АПУ ОСОБА_5 . Першому заступнику Глави АПУ ОСОБА_6 . Першим заступником Глави АПУ ОСОБА_6 опрацювання відповідних документів було доручено Департаменту регіональної та кадрової політики.
Відповідно до Положення №6 підготовка для подання на розгляд Президентові України пропозицій з питань кадрової політики, опрацювання внесених в установленому порядку пропозицій з кадрових питань, що належать до повноважень Президента України, ведення обліку таких кадрів - було віднесено до компетенції відповідного структурного підрозділу.
З огляду на зазначене, ведення особової справи осіб, які займають (займали) посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, Першого заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, заступника Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим, а також підготовка проєктів актів Президента України щодо призначення на посаду/звільнення з посади відповідних осіб, у тому числі підготовка проекту указу Президента України «Про звільнення ОСОБА_1 з посади Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим» (згідно з поданою ним заявою), належало до компетенції відповідного Департаменту...».
Стосовно дня звільнення позивача із займаної посади, то у листі від 5 лютого 2020 року відповідач зазначив, що оскільки Указом Президента не визначається конкретна дата звільнення особи з посади Постійного Представника, Постійний Представник з дня оприлюднення Указу Президента про його звільнення, але не пізніше останнього дня виконання ним повноважень видає розпорядження Постійного Представника, яким визначає відповідним структурним підрозділам (службі управління персоналом, документального забезпечення та контролю і службі і фінансового та матеріально-технічного забезпечення) видати в останній робочий день належно оформлену трудову книжку та провести кінцевий розрахунок відповідно.
27.          Водночас ОСОБА_1 проінформовано, що його запит, відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», надіслано для розгляду до належного розпорядника інформації - Представництва Президента України в Автономній Республіці Крим. 
28.          Листом від 20 лютого 2020 року Представництво Президента України в Автономній Республіці Крим повідомило позивача, що у володінні Представництва відсутня запитувана ним інформація у запиті від 10 січня 2020 року. Крім того, зазначило, що згідно з наявною у Представництві копії трудової книжки ОСОБА_1 останнім днем його роботи на посаді Постійного Представника та, відповідно, днем звільнення є 7 грудня 2018 року, підстава звільнення стаття 38 КЗпП України. Враховуючи викладене, на підставі статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Представництво направило для розгляду запит ОСОБА_1 за належністю до ОПУ.
29.          Не погоджуючись з такими відповідями на свої запити, позивач звернувся до суду з цим позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
30.          Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в спірних правовідносинах відсутня бездіяльність відповідачів, що полягає у невиконанні ними тих дій, які вони повинні були і могли вчинити відповідно до покладених на них обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством, оскільки відповідачами надано відповіді на запити позивача.
31.          Інформація, яку запитував позивач, або документи, щодо яких вимагається доступ, не відповідають вимогам трискладового тесту, тобто не збираються в цілях задоволення саме суспільного (публічного) інтересу.
32.          Також суд виходив з того, що законами чи підзаконним нормативно-правовими актами України не передбачено оброблення та узагальнення відомостей, які просив надати позивач. Водночас позивач просив розпорядника «обробити та узагальнити інформацію з використанням конкретних параметрів», що не відповідає критерію «готовність і доступність» інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».
33.          Щодо вимог про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку №2012 року, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. № 12-09/6301 ОСОБА_1 та визнання протиправним ухилення АПУ та ОПУ під час звільнення з посади Представника, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , від визначення точної дати звільнення та точних підстав звільнення згідно з законодавством України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач фактично просить надати правову оцінку діям ОПУ та АПУ щодо регулювання трудових відносин позивача з останніми, що не регулюється положеннями Закону України «Про доступ до публічної інформації».
34.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що інформаційні запити ОСОБА_1 від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року були ним подані саме в порядку, визначеному цим Законом України «Про доступ до публічної інформації».
35.          Запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 20 грудня 2019 року належним чином не був розглянутий відповідачем, що свідчить про протиправну бездіяльність ОПУ (АПУ).
36.          Дослідивши зміст листів-відповідей відповідача від 30 січня 2020 року та від 5 лютого 2020 року, суд апеляційної інстанції встановив, що в них відсутня інформація щодо всіх поставлених позивачем питань, як і відсутні посилання на причини ненадання відповіді на те чи інше питання (в тому числі зазначення, що: запитувана інформація не відноситься до публічної; відповідач не володіє запитуваною інформацією (не є розпорядником) та хто такою інформацією володіє; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом; запит не відповідає вимогам Закону тощо).
37.          У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що за чинним законодавством надання на інформаційний запит неповної відповіді, яка задовольняє лише частину запиту (або надання інформації не на всі питання запиту, надання документу, що не містить всіх сторінок, надання документів без додатку, що є його невід`ємною частиною, надання відповіді із упущенням інформації, яка за законом є відкритою тощо), без належно оформленої відмови у задоволенні решти запиту відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», є протиправними діями/бездіяльністю розпорядника інформації, і не є відмовою у розумінні статті 22 цього Закону.
38.          Це, в свою чергу, дало підстави суду зробити висновок про наявність у спірних правовідносинах ознак протиправної бездіяльності ОПУ щодо належного розгляду та надання відповіді на запити ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року.
39.          Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку №2012, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 року №12-09/6301, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки звернення до суду із цим позовом спрямоване на захист порушеного права позивача на отримання публічної інформації в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації». Однак, заявляючи вказані позовні вимоги ОСОБА_1 фактично просить надати правову оцінку діям ОПУ та АПУ щодо регулювання трудових відносин позивача з останніми, що виходить за межі регулювання положень Закону України «Про доступ до публічної інформації».
40.          Також суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів та не навів достатніх та обґрунтованих обставин, які підтвердили б спричинення протиправною бездіяльністю відповідача йому моральних страждань, не зазначив, в чому конкретно полягають його страждання.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
41.           ОСОБА_1 у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій в частині вимог, в задоволенні яких йому було відмолено, з огляду на таке.
42.          У касаційній скарзі відповідач щодо неправомірності застосування до нього норм Порядку №2012, наголошує, що його позов із самого початку не був виключно позовом про дотримання законодавства про публічну інформацію, та поєднував у собі різні позовні вимоги. Вважає, що вимога щодо визнання протиправним застосування до нього Порядку №2012 була пов`язана з вимогою про визнання протиправним ненадання повної інформації на його запити до АПУ та ОПУ, оскільки про таке застосування ОПУ ОСОБА_1 повідомив саме у відповіді на ці запити. Ніде ним у цій справі не вказувалося, що його позовна вимога стосовно Порядку №2012 стосується виключно та саме порушення права на отримання публічної інформації.
43.          Позивач стверджує, що ця позовна вимога була викладена ним окремо та суд першої інстанції не заперечував проти поєднання позовних вимог у цій справі.
44.          Також позивач зазначає, що протиправна бездіяльність АПУ (ОПУ) щодо неправомірного застосування під час призначення та звільнення його з посади Представника норм Порядку №2012 та водночас - щодо ненадання йому вчасної та належної відповіді на його запит про отримання публічної інформації від 20 грудня 2019 року є «пов`язаними між собою протиправними діяннями, які кумулятивно порушують його права та законні інтереси, зокрема, трудові права, права на честь та гідність, на професійну репутацію, на доступ до публічної інформації, а також ключові процесуальні права на апеляційне оскарження в іншій адміністративній справі, та можуть й мають розглядатися в межах одної адміністративної справи».
45.          Щодо нанесення позивачу моральної шкоди, останній стверджує, що надання відповідачами йому неналежної відповіді на його запит про отримання публічної інформації, відповідні негативні наслідки цього для захисту прав у справі №320/5531/18, а також застосування відповідачами щодо призначення та звільнення ОСОБА_1 з посади Представника норм Порядку №2012, негативно вплинули на гідність, престиж та ділову репутацію, на право отримання публічної інформації та персональних даних, на право оскаржувати рішення суду винесені з питань інтересів останнього, а також на його трудові права, які він реалізовував на публічній службі.
46.          Також наголошує, що шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Водночас ОПУ у цій справі нічим ані факт, ані розмір нанесеної йому моральної шкоди не спростував.
47.          Щодо визначення точної дати та точних підстав звільнення ОСОБА_1 , останній стверджує, що суд некоректно виклав окремою позовною вимогою одне з питань його запиту до ОПУ від 10 січня 2020 року, а саме якими є точна дата та підстави звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно зі змістом Указу №405, нормами КЗпП, зокрема, якою є конкретна норма КЗпП про звільнення, застосована щодо ОСОБА_1 в Указі № 405. Інформація про точну дату його звільнення з посади Представника є питанням факту, а отже є публічною інформацією, тому у постанові ця вимога не мала виокремлюватися із інших вимог запиту від 10 січня 2020 року.
48.          У відзиві на касаційну скаргу позивача відповідач не погоджується з нею, вважає її необґрунтованою, безпідставною, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення.
49.          Автор відзиву на касаційну скаргу зазначає, що суди дійшли правильного висновку, що заявляючи позовну вимогу про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно позивача, пункту 15 Порядку №2012, як це визначено в листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 року №12-09/6301, позивач фактично просить надати правову оцінку діям ОПУ та АПУ щодо регулювання трудових відносин позивача з останнім, що, в свою чергу, виходить за межі регулювання Законом України «Про доступ до публічної інформації» та є підставою для відмови в задоволенні цієї вимоги.
50.          Щодо доводів позивача стосовно нанесення йому моральної шкоди, то такі зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального права та не містять конкретної інформації про те, яку саме норму матеріального права судом було застосовано неправильно під час розгляду вказаної позовної вимоги, а тому не спростовують правильності висновків судів та законності оскаржуваного рішення.
51.          Крім того, відповідач у відзиві наголошує, що позивач у своїй касаційній скарзі не навів жодного аргументу із посиланням на приписи статті 328 КАС України, який би свідчив про наявність підстав достатніх для відкриття касаційного провадження у цій справі.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
52.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
53.          Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого, підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
54.          Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу неналежного розгляду, як вважає позивач, його запитів про доступ до публічної інформації від 20 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 10 січня 2020 року, незаконним застосуванням під час його призначення і звільнення Порядку №2012 та завдання позивачу моральної шкоди. На стадії касаційного провадження спір у справі, що розглядається, стосується законності дій АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , застосування норм Порядку №2012 року, зокрема, його пункту 15, а також наявності чи відсутності підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві.
55.          Як зазначалось (пункти 33, 39 цієї постанови), відмовляючи позивачу у задоволенні його вимоги про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку №2012, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301, суди виходили з того, що, заявляючи вказані позовні вимоги, ОСОБА_1 фактично просить надати правову оцінку діям ОПУ та АПУ щодо регулювання трудових відносин позивача з останніми, що виходить за межі регулювання положень Закону України «Про доступ до публічної інформації». В той час звернення до суду із цим позовом спрямоване на захист порушеного права позивача на отримання публічної інформації в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації». Зазначені мотиви судів попередніх інстанцій стали основою для відмови позивачу у задоволенні цієї частини вимог.
56.          Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що вимога, про яку йшлось в попередньому пункті цієї постанови, виходить за межі регулювання положень Закону України «Про доступ до публічної інформації». Однак це не може бути підставою для нерозгляду цієї позовної вимоги судами і тим більше - для відмови в її задоволенні тільки через те, що більшість вимог позовної заяви спрямовані на захист порушеного права позивача на отримання публічної інформації в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».
57.          Отже, варто констатувати, що зазначена позовна вимога не була розглянута судами, а відповідні аргументи позивача, докази, що їх підтверджують, залишились поза увагою судів попередніх інстанцій.
58.          Суд касаційної інстанції відповідно до частини другої статті 341 КАС України позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
59.          За таких обставин, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню в частині вимог про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку №2012, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
60.          Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно звернути увагу на таке.
61.          Положеннями статті 172 КАС України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: 1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; 2) одного й того самого позивача до різних відповідачів; 3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
62.          Аналізуючи наведені положення статті 172 КАС України, Верховний Суд у постанові від 18 квітня 2018 року (справа №815/3078/16) вказав, що підставою для об`єднання адміністративних справ може бути, зокрема, наявність однорідних позовних вимог у позовних заявах одного й того ж позивача до того ж відповідача чи до різних відповідачів, різних позивачів до одного й того самого відповідача.
63.          Однорідність позовних вимог може проявлятися у тому, що позовні вимоги, заявлені у цих заявах, випливають з одних і тих самих або подібних правовідносин.
64.          Здійснюючи розгляд цієї справи, судами попередніх інстанцій не досліджувалось питання однорідності заявлених позовних вимог та чи випливають вони з тих самих або подібних правовідносин, а отже можливого їх роз`єднання враховуючи те, що в позовній заяві позивачем поєднано вимоги у справах з приводу оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо розгляду запиту на інформацію, з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, а також з приводу відшкодування шкоди.
65.          Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 незаконною бездіяльністю суб`єктів владних повноважень, необхідно зазначити таке.
66.          Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
67.          Як зазначив Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 10 квітня 2019 року (справа №464/3789/17), 27 листопада 2019 року (справа №750/6330/17), на які слушно посилається позивач, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
68.          Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.
69.          У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).
70.          Рішення суду апеляційної в цій частині вимог обґрунтоване тим, що позивач не надав належних доказів та не навів достатніх та обґрунтованих обставин, які підтвердили б спричинення протиправною бездіяльністю відповідача йому моральних страждань, не зазначив, в чому конкретно полягають його страждання.
71.          Водночас у позовній заяві, як і в касаційній скарзі позивач наводить аргументи, зокрема, про те, що надання відповідачами йому неналежної відповіді на запит про отримання публічної інформації, відповідні негативні наслідки цього для захисту прав у справі №320/5531/18, а також застосування відповідачами щодо призначення та звільнення ОСОБА_1 з посади Представника норм Порядку №2012, негативно вплинули на гідність, престиж та ділову репутацію, на право отримання публічної інформації та персональних даних, на право оскаржувати рішення суду винесені з питань інтересів останнього, а також на його трудові права, які він реалізовував на публічній службі. Також в тексті позовної заяви міститься розрахунок завданої моральної шкоди.
72.          Суди не надали оцінку зазначеним аргументам позивача, не вчинили дії, про які йшлось в пункті 69 цієї постанови.
73.          З огляду на це, а також те, що позивач пов`язує завдання йому моральної шкоди, зокрема, з тим, що до нього було неправомірно застосовано положення Порядку №2012, а справа в частині вимог про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку №2012, направляється на новий розгляд до суду першої інстанції, рішення судів в частині вимог про стягнення моральної шкоди також необхідно скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
74.          Щодо доводів позивача, що суд некоректно виклав окремою позовною вимогою одне з питань його запиту до ОПУ від 10 січня 2020 року, а саме якими є точна дата та підстави звільнення ОСОБА_1 з посади Представника згідно зі змістом Указу №405, нормами КЗпП, зокрема, якою є конкретна норма КЗпП про звільнення, застосована щодо ОСОБА_1 в Указі №405, то такі аргументи не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції в зазначеній частині, оскільки позивачем не наведено порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права. До того ж, як складова запиту на публічну інформацію, це питання належним чином розглянуто та вирішено судом апеляційної інстанції.
75.          Також в касаційній скарзі ОСОБА_1 просив передати справу №420/603/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а за несхвалення такого рішення судом розглядати її у складі палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, й лише за несхваленням такого рішення судом розглядати касаційну скаргу у складі колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
76.          Зазначене клопотання мотивовано, зокрема, тим, що ця справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Позивач вважає, що питання застосування до Представника та Представництва Порядку №2012 є виключною правовою проблемою, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а тому є підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
77.          Положеннями частин першої та другої статті 347 КАС України визначено, що питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується більшістю від складу суду, що розглядає справу.
Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.
78.          Підстави для передачі справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду визначені статтею 346 КАС України.
79.          У своєму клопотанні позивач посилається на підставу, передбачену частиною п`ятою статті 346 КАС України, відповідно до якої, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.
80.          Проаналізувавши зазначене клопотання позивача, а також зважаючи на те, що справа в частині вимог про визнання протиправним застосування АПУ та ОПУ під час призначення на посаду Представника та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку №2012, підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
81.          Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
82.          Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
83.          Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
84.          Верховний Суд зазначає, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині не відповідають вимогам щодо їх обґрунтованості, оскільки вони ухвалені на підставі обставин, які не підтверджені доказами та без повного і всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення цього спору, а також з порушенням норм процесуального права.
85.          За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
86.          Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
87.          З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, зокрема, щодо повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі та, як наслідок, висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в оскаржуваній частині з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині.
88.          При новому розгляді спору суду необхідно: з`ясувати можливість роз`єднання позовних вимог; надати оцінку всім твердженням та аргументам сторін (у тому числі, вчинити передбачені процесуальним законом дії з метою витребування доказів, необхідних для правильного вирішення спору) та розглянути всі заявлені позовні вимоги; на підставі додатково встановлених обставин прийняти законне та обґрунтоване рішення.
89.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 353, 356 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи №420/603/20 на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року скасувати в частині позовних вимог про:
- визнання протиправним застосування Адміністрацією Президента України та Офісом Президента України під час призначення на посаду Постійного Представника Президента України в Автономній Республіці Крим та звільнення з цієї посади, зокрема, стосовно ОСОБА_1 , норм Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №298, зокрема, його пункту 15, як це визначено у листі Департаменту доступу до публічної інформації ОПУ від 28 грудня 2019 р. №12-09/6301;
- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Адміністрації Президента України та Офісу Президента України моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 через незаконну бездіяльність суб`єктів владних повноважень, а саме: Адміністрації Президента України та Офісу Президента України в розмірі 17000,00 гривень.
Справу №420/603/20 в цій частині вимог направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
В іншій частині постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 7 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  А.В. Жук