ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 березня 2021 року           справа №200/12279/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Міронової Г.М., Геращенка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 р. у справі  № 200/12279/20-а (головуючий І інстанції Молочна І.С.) за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Державної судової адміністрації України про  визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі –позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Держави в особі Державної судової адміністрації України (далі – відповідач, ДСА), в якому просив: визнати дії, бездіяльності відповідачів незаконними; визнати протиправним та скасувати виконавчий лист від 12.11.2020 №528/999/19; зобов`язати відповідачів відшкодувати реальні збитки, які позивач вже поніс і які повинен буде ще обов`язково понести за час розгляду цієї справи; визнати протиправними дії відповідача, щодо передачі персональних даних позивача, як порушення недоторканості приватного життя, по сфальшованому виконавчому документу, за яким внесено ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_1 в базу в якості боржника, яким позивач не є за виконавчим листом від 12.11.2020 №528/999/19.
Позивачем разом з позовною заявою було подано клопотання про звільнення від оплати судових витрат.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року залишено без руху позовну заяву, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду: належним чином оформленої позовної заяви з визначенням належного відповідача (відповідачів) у справі, конкретним викладом обставин та змістом позовних вимог до кожного з відповідачів; документа, що підтверджує особу позивача; документа, що підтверджує сплату судового збору.
06.01.2021 позивач надав до Донецького окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. 
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року повернуто позивачу позовну заяву.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права, просив ухвалу скасувати. Апелянт зазначає, що судом не було враховано наявність доказів які надають позивачу право на звільнення від сплати судового збору. На виконання ухвали позивачем було подано заву про усунення недоліків. Судом не враховано заяву та документи надані на усунення недоліків.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Відмовляючи в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що жодна з умов для звільнення від сплати судового збору, передбачених частиною 1статті 8 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI не має відношення до позивача. Також, зазначив, що прийняття рішення щодо звільнення від сплати судового збору, є правом суду.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року залишено без руху позовну заяву, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду: належним чином оформленої позовної заяви з визначенням належного відповідача (відповідачів) у справі, конкретним викладом обставин та змістом позовних вимог до кожного з відповідачів; документа, що підтверджує особу позивача; документа, що підтверджує сплату судового збору.
Залишаючи без руху суд виходи з наступного.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що виконавчі листи видано Гребінківським районним судом Полтавської області в межах цивільної справи. В той же час, ініціюючи в цьому позові вимоги щодо виконавчого листа, виданого в межах цивільного судочинства, позивач посилається на статтю 374 КАС України. Позивач не додав до позовної заяви належно засвідчені копії паспорта та реєстраційного номера облікової картки платника податків,які підтверджують його адміністративну процесуальну дієздатність та ідентифікують фізичну особу. З поданої позивачем позовної заяви вбачається, що в якості відповідача у справі позивачем визначено Державну судову адміністрацію України, однак ані в мотивувальній частині позовної заяви, ані в сформованих позивачем позовних вимогах останній не вказує, які саме дії та яку саме бездіяльність визначеного відповідача позивач вважає незаконними, в чому вони полягають та яким чином вказані дії та бездіяльність завдали порушень правам та законним інтересам позивача, в чому саме полягає зміст порушеного права позивача. Заявляючи вимогу про визнання протиправними дій відповідача щодо передачі персональних даних позивача, останній не наводить обставин на підтвердження вчинення таких дій відповідачем, не долучає докази, на підтвердження вказаного твердження. При цьому, зі змісту позовної заяви не вбачається нормативно-правового обґрунтування заявлених вимог. Зважаючи на те, що відповідачем у справі визначено Державну судову адміністрацію України, суд позбавлений можливості з`ясувати зміст вказаних позовних вимог. З позовної заяви вбачається, що позивач заявляє чотири позовні вимоги, при цьому не наводить обґрунтувань, що визначені вимоги належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не визначає, які з вимог є основними, а які - похідними. Під час подання позову позивач має сплатити судовий збір за адміністративний позов, виходячи з кількості всіх заявлених ним вимог майнового і немайнового характеру. Визначаючи суб`єктний склад учасників справи, позивач не обґрунтовує необхідність залучення третьої особи, адже не зазначив яким чином і на які права рішення у даній справі може вплинути на права свободи, інтереси або обов`язки Державної казначейської служби України.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року повернуто позивачу позовну заяву.
В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що позивач не виконав вимоги ухвали від 30.12.2020 та не надав виправлений позов з обґрунтуванням підстав звернення до суду за правилами адміністративного судочинства з дотриманням правил підсудності; не визначив та не конкретизував позовні вимоги до визначеного відповідача з урахуванням положень КАС України, не навів обставин та доказів, що їх підтверджують; не навів обґрунтувань, що визначені позовні вимоги належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, що вони пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, та не визначив, які з вимог є основними, а які - похідними. Крім того, позивач не надав до суду докази сплати судового збору за адміністративний позов, виходячи з кількості всіх заявлених ним вимог майнового і немайнового характеру.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно ч. 3 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. 
Згідно п. 1 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
За частиною 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в позовній заяві зазначаються: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, - якщо у позовній заяві містяться вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної оскаржуваним рішенням, діями, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень; 4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; 10) у справах щодо оскарження нормативно-правових актів - відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт; 11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Відповідно до частини 1, 3-5 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
До позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.
З аналізу наведених норм вбачається, що підстави для залишення позовної заяви без руху встановлені саме статтею 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, перелік яких є вичерпним. Також, ухвала про залишення апеляційної скарги без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб визначений судом тягне за собою наслідок у вигляді повернення такої скарги.
Судовим розглядом встановлено, що підставою повернення адміністративного позову стали висновки суду першої інстанції щодо неусунення позивачем у встановлений судом строк недоліків адміністративного позову.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави зазначені в ухвалі про залишення позову без руху та ухвали про повернення позову, не є підставами передбаченими статтею 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України для залишення позову без руху.
Крім того, за положенням ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. 
Таким чином, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, тобто, порушення адміністративної юрисдикції, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі. 
Суд зазначає, що обов`язку позивача при зверненні до суду із позовом обґрунтовувати наявність публічно-правового спору у спірних правовідносинах та доводити до юрисдикції якого суду відноситься дана справа, норми КАС України не містять. Отже, чинним процесуальним законодавством не передбачено залишення позову без руху з підстав не обґрунтування звернення до суду за правилами адміністративного судочинства з дотриманням правил підсудності.
З огляду на викладене, суд зазначає, що залишення позовної заяви без руху з вищенаведених підстав є помилковим, у зв`язку з чим висновки суду першої інстанції щодо не усунення, у тому числі таких недоліків, як підстави повернення позову є необґрунтованими.
Також, суд зазначає, що статтею 21 КАС України визначені правила підсудності кількох пов`язаних між собою позовних вимог.
Позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою (частина 1 ст. 21 КАС України).
Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина 5 ст. 21 КАС України).
Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (частина 6 ст. 21 КАС України).
Відповідно до статті п. 6 ч. 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).
Стаття передбачає повернення судом позовної заяви у разі порушення правил об`єднання кількох позовних вимог. Отже, у разі порушення правил об`єднання кількох позовних вимог, тобто, об`єднання позовних вимог які належить розглядати в порядку різного судочинства, суд повертає позов без залишення його без руху. Суд зазначає. що позивач не має обов`язок визначення, які з вимог є основними, а які – похідними
Стосовно посилання суду на не визначення та не конкретизування позивачем позовних вимог до визначеного відповідача з урахуванням положень КАС України, не наведення обставин та доказів, що їх підтверджують, суд зазначає.
За положенням ч.1-3 статті 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу. Якщо позивач згоден на його заміну іншою особою, але така особа не згодна на участь у справі, суд залишає позовну заяву без розгляду, про що постановляється відповідна ухвала.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
За статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Отже, зазначеними нормами визначено обов`язок викласти обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, з зазначенням доказів, що їх підтверджують, зазначити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви та клопотання, та надати наявні в нього докази. У разі неможливості подання разом із позовною заявою доказів, позивач письмово повідомляє про це суд з зазначенням причин неможливості їх подання. 
Відповідно до ч.2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
За правилами п. 5, 7 ч. 2 ст. 180 Кодексу адміністративного судочинства України у підготовчому засіданні суд: роз`яснює учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.
Відповідно до вимог вищевказаних норм, суд може запропонувати особам, які беруть участь у справі надати докази, звернувшись з відповідним клопотанням щодо цього, або витребувати такі докази з власної ініціативи.
При цьому, слід зазначити, що питання щодо витребування доказів суд може вирішити, як на стадії відкриття провадження у справі, так і під час підготовчого засідання шляхом зазначення про це або в ухвалі про відкриття провадження у справі, або в ухвалі про підготовку справи до розгляду.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що чинним законодавством України передбачено подання саме наявних у позивача доказів. Ненадання позивачем доказів, які ним не може бути подано з об`єктивних причин не можуть бути підставою для залишення позовної заяви без руху чи поверненні позову.
Що стосується посилань суду першої інстанції на положення ст. 94 КАС України, суд зазначає, що вказані вимоги КАС  передбачають самостійне витребування судом доказів у разі їх не подання сторонами.
Суд зазначає, що зі змісту ч. 4 ст. 160 КАС України вбачається право позивача викладати обставини, якими обґрунтовуються вимоги, з метою чого позивач в даному питанні користується певною свободою. При цьому, суд має оцінити переконливість викладених доводів на предмет їх достатності для задоволення позову і не може перебирати на себе права позивача у цих питаннях.
Позов заявлено одним позивачем до Держави в особі Державної судової адміністрації України щодо дій на відшкодування шкоди, завданої незаконними, на думку позивача, діями чи бездіяльністю; скасування виконавчого листа.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач посилається на незаконні та протиправні дії та бездіяльність відповідача пов`язаними з виконанням виконавчого листа, що призвело до заподіяння матеріальних збитків, та просить визнати протиправним та скасувати зазначений виконавчий лист.
Оцінюючи поданий позивачем адміністративний позов, суд дійшов висновку, що викладені у ньому вимоги та обставини є зрозумілими і дають можливість їх розглянути, вирішити питання про їх підсудність, вирішити справу по суті.
Щодо висновків суду про не надання позивачем до суду доказів сплати судового збору за адміністративний позов, виходячи з кількості всіх заявлених ним вимог майнового і немайнового характеру, суд зазначає наступне.
Матеріали справи свідчать, що позивач є пенсіонером, при зверненні до суду з позовом та після залишення позову без руху, позивачем було подано клопотання про звільнення від сплати судових витрат, в обґрунтування якого зазначає, що позивач є непрацюючим пенсіонером, а пенсія є єдиним джерелом доходу останнього, за 2019 рік отримано пенсію в розмірі 18239 грн, протиправні дії відповідача порушили права на соціальний захист, тому, перебуває у вкрай скрутному матеріальному становище та не має змоги сплатити судовий збір. В обґрунтування зазначених обставин позивач посилався на довідку ГУ ДПС у Донецькій області щодо відсутності доходу за 2019 рік, довідку ГУ ПФУ про розмір пенсії за 2019 рік, довідку УПСЗН про призначення субсидії (а.с.15-18).
Частиною 1 ст. 133 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до сплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Положеннями пп. 1, 3 ч. 1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року №3674-VІ визначено, що, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, якщо, зокрема: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.
Як вбачається з ухвали суду про відмову у звільнення позивача від сплати судового збору та повернення позову, суд не вмотивував підстави не прийняття наданих позивачем доказів на підтвердження скрутного матеріального становища як підстав звільнення від сплати судового збору, хоча матеріали справи містять документи, які підтверджують ці обставини. Ухвала суду не містить фактичної правової оцінки тим обставинам (аргументам), які зазначені позивачем. 
Європейський Суд неодноразово, а зокрема у справі «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії», наголошував на тому, що судовий збір має бути «розумним», тобто таким, що, з урахуванням фінансового положення заявника, може бути ним сплачений. Адже невиправдано великий їх розмір, який не враховує фінансове положення заявників, а розраховується на основі певного відсотка від суми, що є предметом розгляду справи, може бути розцінений як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
Також Європейський Суд неодноразово вказував на необхідність дотримання з однієї сторони балансу між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді. Для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію.
Отже, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження.
Кодекс адміністративного судочинства України, а так само і Закон України «Про судовий збір`передбачають можливість звільнення від сплати судового збору, зменшення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору в залежності від майнового стану особи. Тобто, визначено єдиний критерій для застосування таких пільг при сплаті судового збору - майновий стан особи.
У справі «ФК Мретебі проти Грузії» Європейський суду з прав людини розглядав питання законності відмови Верховного Суду Грузії від звільнення від сплати судового збору заявника (футбольного клубу), та відмітив, що Верховний Суд неналежним чином дослідив аргументи заявника, не вказав, чи достатньо наданих йому доказів на підтвердження фінансової неможливості сплатити судовий збір та не витребував доказів, яких, на його думку, не вистачало. Верховний Суд просто зазначив, що ніяких підстав для надання звільнення від судового збору не існувало.
У цій справі Суд назвав відмову Верховного Суду звільнити заявника від сплати судового збору, без відповідного обґрунтування, «безпідставним» обмеженням права останнього на доступ до правосуддя та зазначив, що, на його переконання, відмова у звільненні була зумовлена виключно бажанням Верховного Суду поповнити державний бюджет.
Отже, з урахуванням значного збільшення ставок судового збору, питання перевірки реальної спроможності заявників сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору.
Виходячи з вищенаведеного рішення ЄСПЛ, при розгляді таких справ національним судам слід належним чином обґрунтовувати свої рішення про задоволення чи відмову у розстроченні/відстроченні/зменшенні чи взагалі звільненні від сплати судового збору. При цьому простого зазначення «не надано доказів на підтвердження майнового стану» недостатньо.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що, повертаючи адміністративний позов з підстав несплати позивачем судового збору, суд першої інстанції без належного обґрунтування дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.
Згідно статті 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі v. France Європейський суд з прав людини  зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а отже підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу  Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 р. у справі  № 200/12279/20-а  – задовольнити.
Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 р. у справі  № 200/12279/20-а  - скасувати.
Справу направити до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено та підписано 16 березня 2021 року

Суддя - доповідач                                                                               Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                                                     І.В. Геращенко

                                                                                                             Г.М. Міронова