ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року	Львів	Справа № 303/3991/20 пров. № А/857/1008/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                   Хобор Р.Б.,
суддів:                                                                        Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.
з участю секретаря судового засідання                        Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року, ухвалене суддею Куцкір Ю.Ю. в місті Мукачево у справі № 303/3991/20 за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону західного регіонального управління Державної міграційної служби України до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення,

                                                           В С Т А Н О В И В:

Позивач, звернувся в суд з позовом до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця за межі України.
У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачка 20.07.2020 року, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу та дають право на перетин кордону, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Тячів», затримана представниками прикордонної поліції Румунії та 23.07.2020 року під час проведення прикордонно-представницької зустрічі в пункті пропуску «Солотвино» Мукачівського прикордонного загону на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб передана на територію України у встановленому угодою порядку. Своїми діями відповідачка вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП. Відповідачка, відповідно до ст.263 КУпАП, затримана на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Відповідачка до органів міграційної служби із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи з метою продовження терміну перебування на території України не звернулась.
У зв`язку з цим, позивач звернувся з позовом до суду про затримання відповідачки з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року адміністративний позов задоволено. 
Затримано громадянку Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, на строк шість місяців. 
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року та відмовити в задоволенні адміністративного позову.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги, громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції не повідомив її про час розгляду справи і розглянув справу без неї. Крім того, суд першої інстанції не перевірив тієї обставини, чи скористалась та чи мала можливість скористатись, особа, яка затримана в порядку статті 263 КУпАП правовою допомогою. Відповідачка також наголошує на тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідачка прибула на територію України на законних підставах та має паспорт громадянки Ісламської Республіки Афганістан, а отже поданий позов є безпідставним, з огляду на те, що потреби ідентифікації особи немає.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що відповідачка 20.07.2020 року, поза пунктами пропуску, в складі групи осіб, без документів, що посвідчують особу та дають право на перетин кордону, на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби «Тячів», затримана представниками прикордонної поліції Румунії та 23.07.2020 року під час проведення прикордонно-представницької зустрічі в пункті пропуску «Солотвино» Мукачівського прикордонного загону, на підставі ст.3 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб передана на територію України.
23.07.2020 року щодо відповідачки Мукачівським прикордонним загоном складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.204-1 КУпАП. 
В подальшому відповідачку затримано, відповідно до ст.263 КУпАП, на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. 
В ході бесіди із відповідачкою позивач з`ясував, що відповідачка на територію України в`їхала у встановленому порядку 12.02.2020 року, через пункт пропуску «Бориспіль-авіа», при собі мала закордонний паспорт, виданий уповноваженими органами Ісламської Республіки Афганістан. До органів міграційної служби про продовження терміну перебування на території України у встановленому порядку не зверталася. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачка незаконно перетнула державний кордон України поза межами пункту пропуску через державний кордон, документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України немає, то позивач підставно звернувся з цим позовом до суду. Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами ст. 289 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Виходячи з цієї норми, законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, який його ідентифікує, яка громадянина певної держави.
При цьому, можливість звернення із таким позовом не пов`язана законодавцем саме із процедурою видворення іноземця чи особи без громадянства.
Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Отже, відповідно до наведеної норми, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. Цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.
Водночас, неможливість ідентифікації відповідачки є перешкодою для початку процедури її примусового повернення чи видворення, оскільки питання країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства залишається не з`ясованим.
Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що ОСОБА_1 під час затримання мала при собі закордонний паспорт, виданий уповноваженими органами Ісламської Республіки Афганістан, у якому вказані її ім`я та національність – громадянка Ісламської Республіки Афганістан.
Отже, громадянка Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 має документи, які ідентифікують її особу та національну приналежність, а тому не потребує додаткової ідентифікації, внаслідок чого цей позов, на думку апеляційного суду, є безпідставним, в задоволенні якого необхідно відмовити.
Апеляційний суд додатково зазначає, що відсутність необхідності ідентифікації особи, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову про затримання особи з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, а тому інші доводи апеляційної скарги про допущені судом першої інстанції під час розгляду справи порушення, в цьому випадку, значення не мають. 
З цього приводу апеляційний суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від  09 грудня 1994 року,  серія A,303-A,  п.  29).
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів. 
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 липня 2020 року в справі № 303/3991/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Мукачівського прикордонного загону західного регіонального управління Державної міграційної служби України до громадянки Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повний текст постанови складений 02.03.2021 року