У х в а л а  
 
22 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 161/1039/16
провадження № 61-2227 ск 21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                      Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області                  від 16 листопада 2020 року в справі за заявою  ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня                 2016 року у справі за позовом житлово-комунального підприємства № 7 до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території,
 
В с т а н о в и в:
 
У жовтні 2016 року житлово-комунальне підприємство №7 (далі - ЖКП №7) звернулось до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня              2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖКП №7 заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової  території в розмірі 5 174,99 грн, 3% річних в розмірі 555,92 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 262,00 грн, а всього 7 992,91 грн.
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада                   2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року.
 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.
 
13 лютого 2021 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Дослідивши касаційну скаргу заявника в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2016 року, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на наступне.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 406 ЦПК України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини першої статті 389 цього Кодексу. 
 
У пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Таким чином, в касаційному порядку ухвала суду першої інстанції може бути оскаржена лише після її перегляду в апеляційному порядку, тоді як оскаржувана ухвала в апеляційному порядку не переглядалася. Тому вона не підлягає касаційному оскарженню. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
У відповідності до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскільки відповідно до пункту 2 частини першої статті                        389 ЦПК України ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області                                    від 16 листопада 2020 року не підлягає касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження цієї ухвали необхідно відмовити.
 
На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року в справі за заявою  ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом житлово-комунального підприємства №7 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території.
 
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук