Постанова
Іменем  України 
28 січня 2021 року
м. Київ
справа № 221/4211/18
провадження № 61-10522св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за  касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на постанову Донецького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Мальцевої Є. Є., Принцевської В. П., Мироненко І. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог
У червні 2018 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»(далі - АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до    ОСОБА_1 та  просило стягнути заборгованість за кредитним договором у  розмірі 280 233, 10 грн та штраф за неналежне виконання умов договору застави в сумі 71 991, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 серпня 2012 року між АБ «Укргазбанк» та   ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 233 484, 00 грн зі сплатою 16, 9 % річних на строк до  15  серпня 2019 року. З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором того ж дня сторони уклали договір застави транспортного засобу.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі 16  серпня 2012 року, проте відповідач свої зобов`язання не виконує, грошові кошти не повертає і до того ж в порушення умов договору застави ОСОБА_1 не надав банку доказів укладання/дійсності договору страхування предмета застави.
Станом на 26 квітня 2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 280 233, 10 грн, з яких: строкова заборгованість за  кредитом у сумі 69 206, 27 грн, прострочена заборгованість за кредитом в  розмірі 108 580, 77 грн, поточна заборгованість за відсотками у сумі 2 556, 89  грн, прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 99 889, 17 грн. Крім цього банк нарахував відповідачу штраф за неналежне виконання умов договору застави в сумі 71 991, 00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 21 листопада 2018  року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з пропуску позивачем позовної давності, оскільки останній платіж у рахунок погашення заборгованості відповідач здійснив 10 березня 2015 року, а з цим позовом до суду банк звернувся 02 липня 2018 року.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Донецького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 листопада 2018  року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитом строкову в розмірі 69 206, 27 грн, заборгованість по кредиту прострочену в сумі 102 135, 09 грн, заборгованість за відсотками поточну в сумі 2 556, 89 грн, заборгованість за відсотками прострочену в розмірі 92 336, 17 грн, а всього в сумі 266 234, 42 грн; а також штраф за неналежне виконання умов договору застави щодо страхування предмета застави в розмірі 23 348, 43 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що згідно з умовами кредитного договору відповідач отримав кредит на строк до 15 серпня 2019 року, який зобов`язався повертати щомісячними платежами, а тому, враховуючи те,  що  з  позовом до суду банк звернувся 25 червня 2018 року, тобто до  закінчення дії договору, висновок місцевого суду про пропуск позовної давності щодо всієї суми заборгованості є помилковим. 
У зв`язку з цим, встановивши, що останній платіж у рахунок погашення заборгованості відповідач здійснив 10 березня 2015 року, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості за  кредитом та відсотками, нарахованої за період з 10 квітня 2015 року по  25  червня 2015 року, в зв`язку з пропуском позовної давності, а в іншій частині позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором вважав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення штрафу за порушення умов договору застави, апеляційний суд виходив з того, що в договорі застави сторони обумовили, що позовна давність (включаючи вимоги про стягнення неустойки) за цим договором становить три роки, а тому на користь банку з   ОСОБА_1 підлягає стягненню сума штрафу за три останні роки, що  передують зверненню позивача до суду.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
У травні 2019 року АБ «Укргазбанк» звернулося до  Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року в  частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» частини заборгованості за кредитним договором у розмірі 13 998, 68 грн і  ухвалити в цій частині нове про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір суд апеляційної інстанції не  врахував, що згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався у  будь-якому випадку повернути заборгованість за кредитним договором.
Постанова суду апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог та  в  частині відмовлених позовних вимог про стягнення штрафу заявником не  оскаржується, а тому в цій частині в касаційному порядку не переглядається.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
17 липня 2019 року справа № 221/4211/18 надійшла до Верховного Суду.
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і  вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не  закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що  діяв до набрання чинності цим Законом. 
За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.
Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Фактичні обставини, встановлені судами
Суди встановили, що 16 серпня 2012 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2203/27-А/318/04, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 233 484, 00 грн на строк до 15 серпня 2019 року зі  сплатою 16, 9 % річних. 
Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що позичальник здійснює погашення кредиту шляхом сплати рівних платежів у розмірі 4 788, 00 грн щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця.
З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави № 2203/20, згідно з яким відповідач передав у заставу банку автомобіль марки «Hyundai», 2012 року випуску.
Відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, останній платіж у рахунок погашення заборгованості здійснив 10 березня 2015 року, у  зв`язку з чим виникла заборгованість.
Станом на 26 квітня 2018 року заборгованість за кредитним договором складає 280 233, 10 грн, з яких: строкова заборгованість за  кредитом у сумі 69 206, 27 грн, прострочена заборгованість за кредитом в  розмірі 108 580, 77 грн, поточна заборгованість за відсотками у сумі 2 556, 89  грн та прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 99 889, 17 грн
Факт існування заборгованості та її розмір ОСОБА_1 не заперечував. 
Разом з тим, у суді першої інстанції відповідач заявив про застосування позовної давності.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
У справі, яка переглядається, умовами кредитного договору встановлено як строк дії договору (до 15 серпня 2019 року), так і строки виконання позичальником зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин
Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.
Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у  договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з  моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А  відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу в  межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.
Такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28  березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість за кредитним договором виникла з 10 квітня 2015 року.
З цим позовом до суду позивач звернувся 25 червня 2018 року.
З огляду на викладене, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за період з 10 квітня 2015 року по  25  червня 2015 року в розмірі 13 998, 68 грн, оскільки такі вимоги заявлені банком поза межами позовної давності.
Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на  законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
Висновки за результатом розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Постанова суду апеляційної інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону й підстав для її скасування немає.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу АБ «Укргазбанк» залишити без задоволення, а постанову Донецького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за  кредитним договором у розмірі 13 998, 68 грн без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Постанову Донецького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договорому розмірі 13 998, 68 грн залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                 М. Ю. Тітов
                                                                                                            І. О. Дундар
                                                                                                            Є. В. Краснощоков