ОКРЕМА ДУМКА

судді Верховного Суду О.О. Мамалуя

29 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/14532/19 

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи підприємця Грищенко Ірини Миколаївни про стягнення 1 307 581,16 грн заборгованості.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2020 позов було залишено без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2020 ухвалу господарського суду  міста Києва від 05.03.2020 скасовано, справу повернуто до господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 29.12.2020 постанову апеляційного суду від 01.07.2020 у справі 910/14532/19 було скасовано, а ухвалу господарського суду міста Києва від 05.03.2020 залишено в силі.

При прийнятті зазначеної постанови мною, суддею Верховного Суду О.О. Мамалуєм, висловлено окрему думку, суть якої полягає в наступному.

В ухвалі господарського суду міста Києва від 05.03.2020 про залишення позову без розгляду зазначено, що 28.01.2020 суд протокольно ухвалив відкласти підготовче засідання на 20.02.2020 та зобов`язати позивача подати суду оригінал спірного договору з додатками, а 20.02.2020 (у зв`язку з неподанням позивачем оригіналів документів) суд протокольно ухвалив відкласти підготовче засідання на 05.03.2020 та повторно зобов`язати позивача подати оригінал спірного договору з додатками.

В ухвалі господарського суду міста Києва від 05.03.2020 про залишення позову без розгляду вказано, що неявка представника позивача в судове засідання 05.03.2020 та не подання останнім оригіналів спірного договору та додатків до нього, перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному встановленню обставин справи та вирішенню спору по суті.

В ухвалі господарського суду міста Києва від 05.03.2020 зазначено про те, що у зв`язку з тим, що представник позивача не з`явився в судове засідання та не подав суду оригінали документів і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору, позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» підлягає залишенню без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, як вбачається з ухвали господарського суду міста Києва від 05.03.2020, суд першої інстанції визначив підставами для залишення позову без розгляду:
1.          Нез`явлення представника позивача в судове засідання;
2.          Неподання позивачем без поважних причин витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору.

Між тим, я вважаю, що неподання позивачем без поважних причин витребуваних судом доказів в даному випадку не відбулося (як не відбулося і самого витребування судом доказів) і тому дана підстава для залишення позову без розгляду відсутня.

Слід зауважити, що суд першої інстанції, відповідно до положень ст. 74  ГПК України, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Виключеннями з цього правила є випадки, спеціально передбачені в процесуальному законодавстві. 

Такими випадками (після подання позову), зокрема, можуть бути наявність у суду сумнівів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (що передбачено ст. 74 ГПК України), або задоволення судом клопотання учасника справи про витребування доказів у разі неможливості самостійного їх надання учасником (передбачено ст. 81 ГПК України).

Однак, ні в протоколах судових засідань від 28.01.2020 та 20.02.2020, ні в ухвалі від 05.03.2020 господарським судом міста Києва не вказано, що саме стало фактичною та нормативною підставою для самостійного збирання (витребовування) судом доказів.

Як зазначено вище, господарський суд міста Києва двічі - 28.01.2020 та 20.02.2020 зобов`язав позивача подати суду оригінал спірного договору з додатками.

Однак, предметом спору у справі №910/14532/19 є грошові кошти, а не договір, предметом позову - стягнення грошової заборгованості, а не оспорювання договору.

До позовної заяви у справі №910/14532/19 позивачем додано копії трьох договорів. Який саме договір суд першої інстанції мав на увазі, використовуючи слово «спірний», який саме договір суд протокольно витребовував у позивача 28.01.2020 та 20.02.2020 -  з протоколів судових засідань не вбачається. 

Протоколи не містять ні назви, ні номеру, ні дати укладання, ні посилання на предмет витребуваного договору - тобто, не містять жодної з індивідуальних ознак, по яким можна ідентифікувати витребуваний судом доказ.

За таких обставин, на мою думку, вказання судом в протоколах судового засідання про зобов`язання позивача  «подати суду оригінал спірного договору з додатками» не можна вважати належним витребуванням судом доказів по справі, оскільки які саме докази суд протокольно  витребовує -  в цих протоколах не вказано.

Виходячи з вищевикладеного, я вважаю, що Верховний Суд в постанові від 29.12.2020 у справі №910/14532/19 не повинен був залишати в силі ухвалу господарського суду міста Києва від 05.03.2020. 

Суддя Верховного Суду                                                                О.О. Мамалуй