УХВАЛА

18 лютого 2021 року  
м. Київ
справа №640/3085/19
адміністративне провадження №К/9901/3659/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Н.В. Коваленко,
суддів: Я.О. Берназюка, І.В. Желєзного, 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 640/3085/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, суд виходить з такого.
Розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до положень пункту 8 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Як на підставу касаційного оскарження судових рішень, скаржник вказує на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа має виняткове значення для нього, а також те, що суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.  
Зазначив також, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме від 03 липня 2019 року                № 911/1521/18 та від 18 лютого 2020 року №   1840/3344/18. Крім того скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах в частині призначення пенсії на підставі статті 50-1 Закону України                           від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» у розмірі 60 % від заробітної плати. Водночас скаржник зазначає, що на його думку, ним вмотивовано обґрунтовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року №      686/17309/17, від 04 березня 2020 року №      265/6322/16-а, від 18 березня 2020 року № 310/7064/16-а, від 11 червня 2020 року      № 265/2627/17 та інших постанов застосованих судом апеляційної інстанції.
Вказує, що з аналогічних підстав Верховним Судом ухвалою від 12 жовтня 2020 року у справі №640/20585/18 відкрито касаційне провадження.
Крім того, скаржник посилається як на підставу оскарження в касаційному порядку рішень на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, а саме від 18 лютого 2020 року № 1840/3344/18 та                                  від 03 липня 2019 року № 911/1521/18.
Окрім того, скаржник зазначає про наявність обґрунтованих підстав для відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 686/17309/17, від 11 червня 2020 року у справі                      № 265/2627/17, від 18 березня 2020 року у справі № 310/7064/16-а, від 04 березня 2020 року у справі № 265/6322/16-а та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Разом з цим, скаржник також вказує про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки ОСОБА_1 просив призначити пенсію на підставі статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру», однак, в розмірі не 90 відсотків від заробітної плати, а в розмірі 60 відсотків, і, Верховний Суд висновків щодо таких позовних вимог ще не надавав.
Зазначає про наявність обґрунтованих підстав для відступлення від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 372/2909/17, від 21 лютого 2018 року у справі № 211/3177/17, від 18 квітня 2019 року у справі № 752/19006/16-а, від 10 жовтня 2019 року у справі № 265/3516/17 та застосованих судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.          
Аналіз аргументів касаційної скарги в їхньому логічному взаємозв`язку з висвітленими в судових рішеннях обставинами справи дає можливість колегії суддів вважати, що у цій ситуації наявні обставини, наведені в частинах четвертій та п`ятій статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, які є підставами для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга відповідає вимогам, передбаченим статтею 330 Кодексу адміністративного судочинства України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.
Судом встановлено, що в пункті 4 прохальної частини касаційної скарги скаржником заявлено клопотання про залучення до судового розгляду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Пенсійний  фонд України. 
У пункті 5 прохальної частини касаційної скарги заявлено клопотання щодо передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, обґрунтовуючи його тим, що ця справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, або звернутися з конституційним поданням до Конституційного Суду України щодо відповідності вимогам Основного Закону змін з 01 жовтня 2011 року до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» в частині збільшення на 5 років загального стажу, необхідного для призначення пенсії.  
В силу вимог частини третьої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Керуючись статтями 248, 328, 334, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

У Х В А Л И В:

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 640/3085/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Витребувати з Окружного адміністративного суду міста Києва справу № 640/3085/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Встановити десятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві заперечення щодо клопотання про залучення до судового розгляду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Пенсійний  фонд України.

Встановити десятиденний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві заперечення щодо клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду або звернення з конституційним поданням до Конституційного Суду України щодо відповідності вимогам Основного Закону змін з 01 жовтня 2011 року до статті 50-1 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ «Про прокуратуру» в частині збільшення на 5 років загального стажу, необхідного для призначення пенсії

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                           Н.В. Коваленко

Суддя                                                                                                              Я.О. Берназюк

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний