ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року	Львів	Справа № 460/6767/20 пров. № А/857/15669/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді :                                        Кухтея Р.В.,
суддів :                                                            Шевчук С.М., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Борискіним С.А. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - ГУ ПФУ, відповідач) у нарахуванні та виплаті відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-III від 19.10.2000 (далі - Закон №2050-III) компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати в сумі 31766,11 грн, які були виплачені у березні 2020 року та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити згідно цього Закону таку компенсацію за період з серпня 2014 року по березень 2020 року на суму пенсії 31766,11 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 позов було задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ щодо відмови нарахувати та виплатити позивачу згідно Закону №2050-III компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з серпня 2015 року по лютий 2020 року на суму пенсії 31337,21 грн відповідно до Закону №2050-III. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з серпня 2015 року по лютий 2020 року на суму пенсії 31337,21 грн та прийняти постанову, якою зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з серпня 2014 року по лютий 2020 року по на суму пенсії 31  766,11 грн відповідно до Закону №2050-III.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з рішенням суду стосовно того, що нарахування та виплату компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії слід нараховувати з наступного місяця після місяця, коли мала бути нарахована та виплачена пенсія за рішенням суду. При цьому, позивач покликається на висновок Великої палати Верховного Суду по справі №815/1226/18 та Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 по справі №804/2994/18, відповідно до яких виплата компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії виникає у відповідача з дня, коли пенсія мала бути виплачена відповідно до закону, а не відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили.
Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк та не оскаржив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 21.10.2014 по справі №572/4449/14-а, адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ в Сарненському районі про зобов`язання нарахування та виплати пенсії по інвалідності задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність УПФУ в Сарненському районі Рівненської області в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 17.03.2014 по 02.08.2014, зобов`язано відповідача провести перерахунок пенсії позивачу та виплатити її, починаючи з 17.03.2014 по 02.08.2014, відповідно до ст.ст.50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з мінімального розміру пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання судового рішення відповідачем здійснено відповідний перерахунок пенсії у липні 2015 року, що підтверджується розпорядженням №144054 від 20.07.2015,  з терміном виплати в серпні 2015 року, а фактичну виплату пенсії у сумі 31 337,21 грн, що не заперечувалось відповідачем, здійснено у березні 2020 року.
Фактичну виплату нарахованих згідно рішення суду сум проведено у березні 2020 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 
23.07.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату компенсації за втрату частини доходів. 
Листом ГУ ПФУ №7180-6952/Х-02/8-1700/20 від 19.08.2020 позивача було повідомлено про те, що згідно з матеріалами пенсійної справи, УПФУ в Сарненському районі проведено перерахунок його пенсії на виконання рішення Сарненського районного суду Рівненської області. Доплату по проведеному перерахунку включено у додаткові відомості на виплату пенсій за судовим рішенням на серпень 2015 року в сумі 31337,21 грн. Також пенсійний орган зазначив про відсутність підстав для виплати компенсації. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», за порушення строків виплати яких сплачується компенсація. Крім того, пенсійний орган повідомив позивача, що виплата коштів, нарахованих на виконання судових рішень, проводилась Державною казначейською службою України.   
Не погодившись з такими діями ГУ ПФУ, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 (далі - Порядок №159) компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Суд першої інстанції вказав, що кошти, які підлягають нарахуванню у порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер, дія вищенаведених нормативних актів поширюється на підприємства, установи, організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії), і компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування, тобто, чи самим підприємством, установою чи організацією добровільно або на виконання судового рішення. Суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, є протиправними та такими, що порушують права, свободи та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, відтак позивач має право на компенсацію втрати частини доходів з серпня 2015 року по лютий 2020 року на суму пенсії 31337,21 грн, як це передбачено правилами обчислення компенсації, встановленими Порядком №159. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
З урахуванням положень ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV), ч.2 ст.46 якого передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-III та Порядком №159.
Статтею 1 Закону №2050-III передбачено, що у випадку порушення встановлених строків виплати громадянам доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію втрати їх частини.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії (ч.2 ст.2 Закону №2050-III).
Пунктом 2 Порядку №159, дія якого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), передбачено, що компенсація проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат) (п.3 Порядку №159).
Таким чином, дія наведених вище нормативних положень поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).
Основною умовою для виплати особі передбаченої ст.46 Закону №1058-IV, ст.2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічний підхід до застосування наведених вище норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду від 20.02.2018 по справі №336/4675/17, від 21.06.2018 по справі №523/1124/17, від 03.07.2018 по справі №521/940/17, від 19.09.2019 по справі №522/9778/16-а, від 15.08.2019 по справі №674/24/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 по справі №759/9631/17.
Сума компенсації, відповідно до ст.3 Закону №2050-III, обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно п.4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (абз.2 п.4 Порядку №159).
Пунктом 5 Порядку №159 передбачено, що сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, яка відповідно до пункту 7 цього Порядку проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема, коштів Пенсійного фонду.
Отже, нормативно передбачено різні джерела виплати компенсації. Щодо Пенсійного фонду України, то компенсації можуть виплачуватися як за рахунок коштів самого Фонду, так і за рахунок коштів, що спрямовуються на ці цілі з бюджету.
При цьому, правове значення має те, чи нараховувався і виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, коли такий виплачений. Саме ці обставини є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Разом з тим, право на компенсацію втрати частини грошових доходів особа набуває у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованих сум.
Оскільки право ОСОБА_1 на отримання пенсії у збільшеному розмірі відновлено рішенням суду, яке набрало законної сили, на підставі якого вона її отримала, відтак остання має право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Слід також зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Крім того, використане у ст.3 Закону №2050-ІІІ та п.4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації, зокрема, невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, в тому числі на підставі судового рішення.
В межах спірних правовідносин нарахування та виплата позивачу пенсії відбулась у зв`язку із прийняттям пенсійним органом відповідного розпорядження на виконання судового рішення.
Правомірність відмови у нарахуванні та виплаті компенсації за втрату частини доходу відповідач аргументує тим, що сума перерахованої та сплаченої на виконання судового рішення пенсії носить разовий характер і не підлягає під визначення доходів, передбачених Законом №2050-ІІІ, однак такі доводи, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки кошти, нараховані відповідачем на користь позивача при перерахунку пенсії за рішенням суду, входили в структуру пенсійних виплат позивача, такі нараховані в результаті відновлення прав останньої, порушених при виплаті пенсії, а тому не можуть вважаться доходом, який має разовий характер.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 по справі №521/940/17, від 08.08.2019 по справі №638/19990/16-а, від 19.12.2019 по справі №522/1189/17.
Разом тим, враховуючи те, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 , відповідно до рішення суду, здійснено відповідачем у липні 2015 року, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами, тому суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач має здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасністю пенсійних виплат з серпня 2015 року.
Стосовно доводів позивача з покликанням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №815/1226/18 та Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 по справі №804/2994/18, колегія суддів зазначає, що такі не мають відношення до розглядуваної справи і не стосуються питання компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а також є вирваними із загального контексту. При цьому, справа, на яку покликається позивач стосується поновлення та виплати пенсії особам, яким така виплата була припинена у зв`язку з виїздом на постійне проживання до іншої країни. 
Згідно ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2020 року по справі №460/6767/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	І. М. Обрізко