Дата документу 25.02.2021 Справа № 332/400/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 332/400/20 Головуючий у 1 інстанції Сінєльнік Р.В.
Провадження №22ц/807/614/21                                 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 лютого 2021 року         м. Запоріжжя
       Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого:        Полякова О.З.,
суддів: Кухаря С.В.
        Крилової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вони з відповідачем 27 січня 2018 року уклали шлюб, від якого мають малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
На час подання позову сторони проживають окремо, у Заводському районному суді м. Запоріжжя розглядається справа про розірвання шлюбу між ними.
ОСОБА_2 зазначала, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. ОСОБА_1 , добровільно не надає їй матеріальної допомоги, але має можливість сплачувати аліменти на неї, як дружину, оскільки вона не може працювати, так як доглядає дитину. Джерел доходу, крім соціальних виплат, по догляду за дитиною, вона не має.
Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_2 просила суд стягувати з ОСОБА_1 аліменти на її утримання, як дружини, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з 24 лютого 2020 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.
Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як дружини, до досягнення дитиною – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 24 лютого 2020 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. в дохід держави. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць допущено до негайного виконання. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. в якій, посилаючись на судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року, та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що в даний час ОСОБА_2 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та у відповідності до ч.2 ст. 84 СК України має право на утримання від чоловіка. Проте, згідно до ч. 4 ст.84 СК України право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Скаржник зазначає, що на сьогоднішній день не працює, перебуває на обліку в Правобережному відділі Запорізького міського центру зайнятості і отримує дохід в розмірі 1000 грн. Після виплати аліментів на утримання дитини у нього фактично залишається 39,50 грн. на життя, на існування. Отже, виплати за оскаржуваним рішенням суду будуть перевищувати його дохід. 
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що ним долучено до матеріалів справи докази на підтвердження того, що дружина не є непрацездатною, вона працює фрілансером, та має постійний дохід і вимога про стягнення аліментів на її утримання є засобом впливу на відповідача, як на учасника іншої справи за її участю. Отже, вважає, що ним надано достатньо доказів на підтвердження того, що на сьогоднішній день він не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині.
Також ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на незаконний розгляд справи у судів першої інстанції без його участі, незважаючи на те, що ним було подано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із хворобою. Вважає, що неявка в судове засідання у зв`язку із поганим самопочуттям мала бути визнана судом поважною причиною у зв`язку із тим, що в країні введено карантин, викликаний СОVID-19.
Відповідно до частини першої статті368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 28 грудня 2020 року, в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Скориставшись своїм правом, ОСОБА_2 надала до суду відзив, в якому посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року без змін. Зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на те, що на його утриманні перебувають його батьки та сестра не підтверджені жодними доказами. Крім того, посилаючись на скрутний матеріальний стан, при розгляді іншої справи № 332/578/20 у Заводському районному суді м. Запоріжжя за його позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, сплачує 10000 грн. на проведення судово-генетичної експертизи. При цьому, під час розгляду справи за його позовом про зменшення розміру аліментів на утриманні дитини, ОСОБА_1 пояснив суду, що неофіційно отримує дохід в розмірі 5000 грн. Щодо свого майнового стану, ОСОБА_2 зазначає, що на теперішній час не має можливості працювати у зв`язку з перебуванням у неї на вихованні сина ОСОБА_3 .
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вищезазначеним вимогам судове рішення відповідає у повному обсязі. 
Встановлено судом першої інстанції та визнається учасниками справи, що 27 січня 2018 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований Заводським районним у місті Запоріжжі відділом державної РАЦС ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис №12 (а.с. 7).
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Учасникам справи також визнається, що шлюбні стосунки між ними припинені, дитина проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 . 
Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України визначено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до частини першої статті 80 СК Украйни аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною 2 ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Судом першої інстанції також встановлено, та підтверджується довідкою Запорізького міського центру зайнятості від 25 травня 2020 року, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у АДРЕСА_1 та на час надання довідки перебуває на обліку у Правобережному відділі Запорізького міського центру зайнятості з 22 травня 2020 року та має статус безробітного (а.с. 44).
З довідки Запорізького міського центру зайнятості також вбачається, що ОСОБА_1 отримує допомогу по безробіттю у розмірі 1000 грн. щомісячно (а.с. 100).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач самостійно здійснює догляд за дитиною, ніяких доходів крім державної допомоги на дитину, не отримує. Тому з урахуванням обставин справи суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову - стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
У відповідності із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.17 Постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Колегія суддів оцінює посилання ОСОБА_1 щодо неспроможності сплачувати аліменти на утримання дружини, оскільки, під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, ОСОБА_1 надано суду пояснення з яких вбачається, що він має неофіційний дохід у розмірі 5000 грн., що підтверджується копією рішення суду Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 листопада 2020 року справа № 332/1481/20 (а.с.117-122).
Крім того, колегією суддів враховуються, що перебування ОСОБА_1 на обліку у центрі зайнятості є тимчасовим, при цьому відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).
Колегію суддів також враховується, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, належних та допустимих доказів на підтвердження перебування на його утриманні інших осіб в матеріалах справи не міститься. 
Дитина ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , вік дитини ускладнює працевлаштування матері дитини. Факт перебування ОСОБА_1 на обліку як безробітного приймається, однак не є безумовною підставою для відмови у стягненні аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.
При цьому, посилання скаржника на те, що ОСОБА_2 працює фрілансером, на підтвердження чого відповідачем надано роздруківку з сайту free-lance.ua (а.с. 64-66), не приймаються колегією суддів, оскільки не підтверджують факт працевлаштування та утримання доходу позивачем. Окрім того відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що існують всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед його дружиною, а саме, дитина, яка не досягла трирічного віку проживає з нею; відповідач є працездатною людиною, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини.
Таким чином, при вирішенні справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження. 
В частині доводів скаржника щодо залишення без задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів також не вбачає порушень норм процесуального права.
Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (995_004), ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР ( 475/97-ВР ), гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної справи, в якій вона є стороною. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
При цьому, вимога розгляду справи впродовж розумного строку спрямована на своєчасний захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. 
Отже наслідки процесуальних зволікань, які можуть виникнути під час розгляду справи, незалежно від обставин їх виправданості, не повинні лягати тягарем на учасників справи або бути такими, що по інакшому вирішують питання, якщо згідно із законом воно мало б бути вирішено відповідним чином та у визначений для цього строк.
Суд першої інстанції, врахувавши, що справа перебуває у провадженні з лютого 2020 року, характер, та значення її для сторін, зокрема потреба в матеріальній допомозі від чоловіка, вимоги щодо розумного строку розгляду справи, дійшов обґрунтованого висновку що неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи. 
Отже, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження. 
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,- 
ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 08 грудня 2020 року у цій справі - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 25 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: