ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2504/21 Справа № 203/665/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року                 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Дніпро апеляційні скарги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування власністю шляхом виселення, -
в с т а н о в и л а:

       У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користування власністю шляхом виселення.
       Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору.
       Заяву представника  ОСОБА_1 про поворот виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, залишено без задоволення.
       Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року скасувати; ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з вказаної квартири без визначення йому іншого постійного житла; вирішити питання про поворот виконання рішення суду апеляційної інстанції, яким вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 , виселити ОСОБА_2 та інших осіб, які мешкають разом з нею з квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права. 
       Апеляційна скарга мотивована наступним: оскільки право позивача на виселення відповідача без надання останньому іншого конкретного постійного житла оспорюється відповідачем, є невизначеність у правах і обов`язках сторін, що не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору, суд повинен був відмовити в задоволенні позову; суд першої інстанції розглянув питання про поворот рішення до заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року, а не до рішення від 04 грудня 2020 року; місцевим судом не враховано, що постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
        ОСОБА_2 також звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила суд скасувати ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять жодних заяв позивача про відмову від позовних вимог; відповідач мав право в межах вимог процесуального закону припинити подальший розгляд справи шляхом визнання позову; судом зроблено передчасний та помилковий висновок про закриття провадження.
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, її розгляд здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику. 
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню, ухвала місцевого суду скасуванню з наступних підстав.
       З матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2019 року Кіровським районним судом м.Дніпропетровська у справі ухвалене заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_2 (а.с. 62,63).
       12 липня 2019 року відповідача ОСОБА_1 виселено із спірної квартири на виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровськавід 19 квітня 2019 року. 
       30 липня 2019 року місцевий суд за заявою відповідача скасував заочне рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року, призначивши справу до повторного розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.97).
        Закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що 12 липня 2019 року, у рамках виконавчого провадження №59279622 з виконання заочного рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 квітня 2019 року відповідача виселено із спірної квартири і тепер позивач має до неї вільний доступ, існують усі підстави для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору. 
       Залишаючи без задоволення заяву представника ОСОБА_1 про поворот виконання заочного рішення від 19 квітня 2019 року, суд першої інстанції зазначив, що з огляду на відсутність у відповідача ані права власності, ані права користування спірною квартирою суд не вбачає підстав для задоволення заяви про поворот виконання рішення. 
       Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.
       Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.
       Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
       Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).
       Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.
       Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №456/647/18 (провадження №61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц (провадження №61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі №750/1658/20 (провадження №61-9658св20).
       Таким чином, саме по собі виконання заочного рішення (шляхом виселення відповідача), яке в подальшому скасоване за заявою відповідача, не може свідчити про те, що між сторонами відсутній спір, а тому місцевий суд не мав, визначених процесуальним законом, підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.
       Доводи апеляційних скарг в частині безпідставного закриття провадження місцевим судом заслуговують на увагу.
       Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про залишення без задоволення заяви про поворот рішення, колегія суддів звертає увагу на наступне.
       Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011 поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
       Встановивши, що заочне рішення, яким виселено відповідача після набрання законної сили, було виконано, а в подальшому скасовано, жодного рішення суду за позовом відповідача про вселення за конкретною адресою судом не приймалось, даний спір про виселення не розглянутий місцевим судом по суті, колегія суддів вважає передчасними висновки місцевого суду про залишення заяви про поворот виконання рішення без задоволення, у зв`язку з чим дане питання має бути вирішено з урахуванням результатів розгляду справи по суті. 
       Вирішення спору по суті, як на тому наполягав апелянт ОСОБА_1 , виходить за межі повноважень апеляційного суду, тому його апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
       Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції, як постановлена з недотриманням вимог процесуального права, та така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.
       Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

       Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Деркач Н.М.

                                                                        Куценко Т.Р.