ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3637/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Романович І.І., за участі представника позивача Шиманського О.Л., третьої особи – Марченка А.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа -  ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та скасування постанови

                                                     В С Т А Н О В И В : 

04.09.2020 ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), яким просили:
- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо незакриття виконавчого провадження від 09.06.2020 ВП №62294664;
- зобов`язати відповідача закрити виконавче провадження від 09.06.2020 ВП №62294664;
- зобов`язати відповідача скасувати постанову про накладення штрафу від 07.07.2020.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що державним виконавцем при проведенні виконавчих дій не було повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи, не були належним чином досліджені надані Прикордонним загоном докази виконання рішення, що призвело до складення протиправної постанови про накладення штрафу.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки невиконання рішення суду від 30.01.2020 у справі №620/3292/19 підтверджено судом, який його ухвалив, а саме: в ухвалах від 02.07.2020 та від 08.07.2020.
Позивач,  не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.  
Апеляційну скаргу обґрунтовано доводами аналогічними позовній заяві.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, третя особа заперечував проти її задоволення, представник відповідача до суду не прибув, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі №620/3292/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.05.2020, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, у тому числі зобов`язано Прикордонний загін, відповідно до вимог виконати пункт 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016, за час проходження військової служби, внести зміни до наказу «По особовому складу» від 14.03.2016 № 287-ос стосовно ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації вартості за неотримане ним речове майно, з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні (а.с. 14-27).
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 07.02.2020 внесено виправлення у шостий абзац шостої сторінки (у мотивувальній частині) та у абзац другий та третій резолютивної частини рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі №620/3292/19 шляхом зазначення дати « 14.12.2016» замість « 14.03.2016».
09.06.2020 Чернігівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №620/3292/19, звернутий на підставі заяви ОСОБА_1 до примусового виконання, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2020 №62294664 (а.с. 28).
Постановою державного виконавця від 10.06.2020 внесено зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження в частині дати наказу, до якого боржник має внести зміни (а.с. 31).
01.06.2020 Прикордонним загоном на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 винесено наказ №268-ОС «По особовому складу», у пункті IV якого вказано: «Внести доповнення до наказу начальника Чернігівського прикордонного загону (І категорія) Північного регіонального управління (І категорія) Державної прикордонної служби України від 14.12.2016 №287-ОС в частині виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення: 1. Прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка групи пожежної безпеки відділу персоналу, який звільнений з військової служби згідно пункту «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 (із застосуванням частини 8) статті 26 в запас, без права носіння військової форми одягу, з 14 грудня 2016 року. Виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 456 гривень 33 копійки» (а.с. 32).
18.06.2020 державний виконавець склав акт, у якому зазначив про невиконання боржником рішення суду від 30.01.2020 №620/3292/19, оскільки: «Стягувач ОСОБА_1 таке рішення (наказ від 01.06.2020 №268-ОС) не приймає, так як «внесення доповнень до наказу не являється внесенням змін до наказу» як зазначено в рішенні суду (а.с. 33).
07.07.2020 Новозаводським відділом державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) прийнято постанову, якою на Прикордонний загін за невиконання рішення суду накладено штраф у сумі 5100,00 грн. (а.с. 53).
Вважаючи вказану постанову протиправною, Прикордонний загін звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом. 
Вищезазначені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України та Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон №  1404-VIII).
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, згідно з яким примусове виконання рішень проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
          З огляду на приписи статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
          Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
          Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
          У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
          Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
          Частинами першою та п`ятою статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за заявою стягувача виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
          Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
          Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону №1404-VIII).
          Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
          Згідно з пунктами 1, 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
          Із змісту частин першої та другої статті 63 Закону №1404-VIII вбачається, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
          У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
          Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
          У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
          З системного аналізу викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
          Як вже було встановлено, невиконання рішення суду від 30.01.2020 у справі №620/3292/19 підтверджено ухвалами Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.07.2020 та від 08.07.2020, якими були встановлені підстави для накладення на боржника штрафу та зобов`язання подати звіт про виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 негайно з моменту закінчення виконавчого провадження ВП 62294664.
          Колегія суддів зауважує, що зазначені ухвали не були оскаржені, набрали законної сили, отже є чинними. 
          З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови про накладення на позивача штрафу в розмірі 5100,00 грн. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже, відсутні правові підстави для скасування даної постанови.
          Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява №22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).
          Так, у п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (д и в. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009).
          Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.
          Таким чином, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.
          Принцип "res judicata" (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.
           силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.
          Враховуючи викладене та факт повторного невиконання рішення боржником без поважних причин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для скасування постанови про накладення штрафу від 07.07.2020 у виконавчому провадженні №62294664.
          Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
          Аналізуючи всі доводи апелянта, судова колегія також враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
          Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
          Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          .          
          Таким чином, апеляційна скарга Чернігівського прикордонного загону (військова частина 2253) Державної прикордонної служби України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. - без змін.
          З огляду на результат розгляду цієї справи, судові витрати, які були понесені позивачем, відповідно до ст.  139 КАС України, відшкодуванню не підлягають.
          Керуючись статтями 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

                                                                 П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. - залишити без задоволення.
          Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа - ОСОБА_1 , про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та скасування постанови - залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.                                                                           

          Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова
                                                                                                      
                                                                                                    Л.В. Губська

                                                                                                    О.В. Епель