П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/7660/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шуляк Л.А.  
Суддя-доповідач -  Біла Л.М.   
22 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Білої Л.М. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Курка О. П. , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 як особі з інвалідністю внаслідок війни з 04.12.2018;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відповідності до вимог Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" призначити ОСОБА_1 пенсію як особі з інвалідністю внаслідок війни з 04.12.2018;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у 20-ти денний термін з моменту набрання рішенням суду законної сили виплатити ОСОБА_1 заборгованість у його пенсійному забезпеченні, що утворилась за період з 04.12.2018 по 21.01.2020.
Підставою звернення позивачем з даним позовом до суду слугувала його незгода з фактом призначення йому пенсії як особі з інвалідності внаслідок війни не з дати встановлення інвалідності, що пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, тобто з 04.12.2018, а з дати звернення до відповідача з відповідною заявою про призначення вказаної пенсії, тобто з 21.01.2020.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вищевказане рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Серед іншого зазначив, що ним у відповідності до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Порядку №3-1, було надано всі необхідні документи, необхідні для призначення пенсії по інвалідності.
При цьому, позивач не пов`язує право на отримання пенсії із моментом звернення до пенсійного органу та вважає його безумовним.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області з 10.03.2010 та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 23.01.2019 Серія 12 ААБ №100326 позивачу з 04.12.2018 встановлено другу групу інвалідності, яка пов`язана із травмою у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби (а.с.8).
В подальшому, на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.12.2019 в адміністративній справі №240/10796/19, яке набрало законної сили 09.01.2020, Управлінням праці та соціального захисту населення Хорошівської районної державної адміністрації 16.01.2020 видано позивачу посвідчення Серія НОМЕР_1 як особі з інвалідністю 2 групи внаслідок війни (а.с.5).
21.01.2020 позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності та додав наступні документи: посвідчення інваліда війни II групи, яке видане 16.01.2020 року, та довідку МСЕК, згідно якої позивач з 04.12.2018 є інвалідом II групи, інвалідність якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
На підставі вказаного, з 21.01.2010 позивачу проведено перерахунок пенсії за віком із врахуванням підвищення як інваліду війни II групи та державної адресної допомоги інваліду війни ІІ групи (до 525% від 1 638 грн.) згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 543 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України".
Не погоджуючись з датою з якої проведено вищевказаний перерахунок, позивач 06.04.2020 звернувся в порядку Закону України "Про звернення громадян" з заявою до відповідача щодо призначення йому пенсії як особі з інвалідністю внаслідок війни саме з 04.12.2018 (а.с.14-16).
Листом №5344-5170/С-02/8-0600/20 від 06.05.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомлено позивача, що в зв`язку з несвоєчасним поданням необхідних документів, передбачених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005, питання переведення на пенсію по інвалідності відповідно до ст.21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не розглядалось.
Крім того, роз`яснено, що згідно поданої 21.01.2020 заяви та посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи, позивачу проведено перерахунок пенсії та встановлено статус особи з інвалідністю внаслідок війни другої групи (а.с.17). 
Позивач, вважаючи, що отримав відмову пенсійного органу у призначенні йому пенсії по інвалідності, звернувся до суду для захисту порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності саме з дати встановлення інвалідності - 04.12.2018, однак враховуючи, що при зверненні із заявою від 06.04.2020 позивачем не було подано необхідні документи, передбачені п.2.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №22-1 від 25.11.2005, питання переведення на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відповідачем правомірно не розглядалось.
Суд першої інстанції відзначив, що надана відповідачем у листі від 06.05.2020 відповідь в порядку Закону України "Про звернення громадян" не може бути розцінена як відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії по інвалідності позивачу, оскільки дане питання по суті не розглядалось.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1058- ІV).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
У відповідності до статті 45 Закону № 1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі за текстом - Порядок №22-1).
Відповідно до п.1.5 Порядку № 22-1 Заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Згідно із пунктом 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.
Згідно із пунктом 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2). 
Відповідно до положення статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, в подальшому Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262) (в редакції на час прийняття закону), військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
За статтею 18 Закону № 2262 (в редакції на час прийняття закону), пенсії по інвалідності призначаються військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які стали інвалідами, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби чи не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, одержаних у період проходження служби.
Відповідно до статті 18 Закону № 2262 (в чинній редакції), пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.
Згідно статті 26 Закону № 2262 (в редакції на час прийняття закону), пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ призначаються на весь час інвалідності, встановленої медико-соціальною експертною комісією, а інвалідам - чоловікам старше 60 років і жінкам старше 55 років - довічно. Повторний огляд цих інвалідів провадиться лише за їх заявою.
За п. «а» статті 50 зазначеного Закону (в редакції на час прийняття закону), пенсії відповідно до цього Закону призначаються, зокрема, військовослужбовцям строкової служби - з дня виписки з госпіталю, але не раніше ніж з дня звільнення з військової служби, якщо встановлення інвалідності медико-соціальною експертною комісією і звернення за пенсією відбулися не пізніше 3 місяців з дня виписки з госпіталю або з дня звільнення з військової служби, а сім`ям військовослужбовців строкової служби та пенсіонерів з числа цих військовослужбовців - з дня смерті годувальника або виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Батькам або дружині (чоловікові) зазначених військовослужбовців і пенсіонерів, що набули права на пенсію у зв`язку з втратою джерела засобів до існування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією;
Зазначеним військовослужбовцям, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, визнаних інвалідами після 3 місяців з дня звільнення зі служби чи внаслідок нещасного випадку або захворювання, що мали місце після звільнення, - з дня встановлення інвалідності.
Пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією.
Відповідно до статті 48 Закону заяви про призначення пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей подаються до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання, а особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей - до органів пенсійного забезпечення Міністерства оборони України, Державного комітету у справах охорони державного кордону України, Головного управління командуючого Національною гвардією України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, Служби безпеки України і Міністерства внутрішніх справ України.
За чинною редакцією статті, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.
Як було встановлено з матеріалів справи, позивачу з 04.12.2018 встановлено другу групу інвалідності, яка пов`язана із травмою у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби відповідно до довідки від 23.01.2019 Серія 12 ААБ №100326.
Своїм правом на призначення пенсії по інвалідності, як інваліда війни 2 групи, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року позивач скористався лише з 21.01.2020 року.
При цьому, як встановлено судом першої інстанції та засвідчується матеріалами справи, оскільки позивачем не було надано необхідних документів, передбачених Порядком № 22-1, питання переведення на пенсію по інвалідності не розглядалось. В даному випадку мав місце факт перерахунку позивачу пенсії за віком із врахуванням підвищення як інваліду війни II групи та державної адресної допомоги інваліду війни ІІ групи (до 525% від 1 638 грн) згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 543 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України".  
Судова колегія зауважує, що обов`язок пенсійного органу на призначення відповідного виду пенсії не є безумовним, він виникає виключно після волевиявлення особи на призначення відповідного виду пенсії.
При цьому, діючим законодавством не встановлено можливості на призначення пенсії за період більш ніж 12 місяців перед його зверненням (за умови наявності такого права), відтак, суд позбавлений можливості на визнання за позивачем права на отримання пенсійного забезпечення по інвалідності з часу дати встановлення інвалідності, оскільки фактично належного звернення позивачем до відповідача з заявою про переведення його на пенсію по інвалідності на разі не було.
Повторна заява позивача до пенсійного органу подана в порядку Закону України «Про звернення громадян», а отже надана на неї відповідь пенсійного органу не є відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 . 
Відтак, заявлені позивачем вимоги, на переконання судової колегії, є передчасними та такими, що грунтуються на суб`єктивному та помилковому трактуванні позивачем норм чинного пенсійного законодавства.
В даному випадку, позивачем не дотримано процедуру звернення до пенсійного органу для вирішення питання про переведення його з пенсії за віком на пенсію по інвалідності. 
Колегія суддів повністю підтримує позицію суду першої інстанції щодо можливості позивача повторно звернутись до відповідача із відповідною заявою та із поданням необхідного переліку документів, передбаченого п. 2.2 Порядку№22-1.
Таким чином, судом апеляційної інстанції достеменно встановлено, що суд першої інстанції при прийнятті рішення всебічно та повно розглянув матеріали справи та дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності відмови у задоволені позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Донецького окружного адміністративного суду  необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Біла Л.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Курко О. П.