Дата документу  Справа № 332/2991/20 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний №332/2991/20                                                Головуючий в 1 інст. Шалпегіна О.Л.
Провадження №33/807/90/21                                                Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2021 року                                                         місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , адвоката Горлова Д.О., розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, стягнуто судовий збір. 

Згідно з оскаржуваною постановою, 11.10.2020 о 02.45 годині біля будинку 57 по вулиці Типографічній у місті Запоріжжі ОСОБА_1 керував транспортним засобом ГАЗ 2752-104, номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (порушення мови, нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, почервоніння очей), від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився в КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради у присутності лікаря-нарколога (висновок №5059 від 11.10.2020), чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху. Від керування відсторонений, про повторність попереджений.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції  ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, а тому незаконна і необґрунтована у зв`язку з наступним. Так, 11 жовтня 2020 р. приблизно о 02 годині, він сидів разом з товаришем у автомобілі, після чого підійшли працівники поліції і почали виштовхувати їх із автомобіля, обшукали авто і знайшли його посвідчення, потім вирішили скласти протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП.. Він відмовився від проходження медичного огляду, оскільки не обізнаний в законах. Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушеннями законодавства, та порушення були наявні у діях співробітників національної поліції. Посилаючись на Інструкцію та ст. 266 КУпАП зазначає, що свідків при його відмові у медичному закладі не було. Просить постанову суду скасувати, провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 

Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 , адвоката Горлова Д.О. на підтримання доводів та вимог апеляції, перевіривши доводи скарги, встановивши відсутність порушення норм процесуального та матеріального права, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.

Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.

 Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознакадміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.

Так, вина  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення підтверджується відомостями, зазначеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №411369 від 11.10.2020 року, складеному уповноваженою посадовою особою у встановленому законом порядку, де зафіксовано дата, час та місце відмови водія транспортного засобу ОСОБА_1 пройти у встановленому законом порядку огляду за наявності ознак алкогольного сп`яніння (а.с. 3); актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 11.10.2020, де зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження такого огляду (а.с. 5); висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції №5059 від 11.10.2020, де лікарем КУ «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради було зафіксовано факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження такого огляду (а.с. 7); відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, зокрема з файлу «20201011070903000421» випливає, що ОСОБА_1 на пропозицію працівників поліції у присутності лікаря-нарколога відмовився пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі (а.с. 12).

Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.

Відповідаючи на доводи сторони захисту щодо відсутності факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із наступного.

Так, з відеозаписів, наявних в матеріалах справи, вбачається: транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 переслідується працівниками патрульної поліції, який зупиняється та до автомобіля, у якого горять габарити, підходять працівники поліції. 

При цьому, звертають на себе додаткову увагу, особливості транспортного засобу та розташування в салоні автомобіля на передніх сидіннях транспортного засобу його пасажирів, що не дозволяло можливості переміщатися у салоні. 

Натомість, розташування ОСОБА_1 на сидінні найбільш наближеному до водійського (на третьому сидінні для пасажирів перебувала стороння особа) поряд із змістом розмови ОСОБА_1 із працівником поліції, засвідчує факт керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , який до того ж підтвердив належність йому автомобіля.

Оглянутим відеозаписом також встановлено, що обидва чоловіки, зокрема і ОСОБА_1 , мали явні ознаки алкогольного сп`яніння. 

При цьому на запитання працівника поліції надати документи на транспортний засіб і посвідчення водія ОСОБА_1 не заперечував факту керування. 

Отже, апеляційний суд оглянувши відеозапис знаходить доводи ОСОБА_1 щодо не керування автомобілем непереконливими та скерованими на ухилення від адміністративної відповідальності. 
Посилання ОСОБА_1 про не обізнаність в законах, що призвело до відмови від проходження відповідного медичного огляду - є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Так, відповідно до п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Частині 1 статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушенняОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що в установленому судом місці та час він керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, в порушення п.2.5 ПДР від проходження огляду у встановленому законом порядку на стан сп`яніння відмовився в присутності двох свідків.
Стосовно доводів щодо відсутності свідків при відмові від огляду, то сам ОСОБА_1 при апеляційному розгляді вказував про чисельність осіб, які були присутні при обставинах спілкування його з працівниками поліції. Тим паче, факт відмови зафіксований у медичному закладі, зокрема і у присутності лікаря.

При цьому сам ОСОБА_1 при апеляційному розгляді підтвердив факт відмови від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, а означена ним причина такої відмови не має вирішального значення в контексті необхідності дотримання положень п.2.5 ПДР України.
Отже, викладені в протоколі обставини відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджуються поясненнями свідків  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є належними і допустимими доказами по справі. 
Під час перевірки апеляційним судом матеріалів справи відносно ОСОБА_1 порушень при їх складанні не виявлено.
Протокол, складений відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам ст.256 КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом МВС №1395 від 07 листопада 2015 року, а тому доводи апелянта з приводу складання протоколу з порушеннями необґрунтовані.
Апеляційна інстанція також не бере до уваги доводи апеляції щодо порушень в діях працівників поліції з огляду на таке.
Інструкція про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735, покроково встановлює дії працівників поліції в разі підозри про перебування водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів. 
Аналіз статей 130 та 266 КУпАП в їх взаємозв`язку свідчать про те, що відповідальність за відмову від проходження огляду настає у випадку відмови від любого запропонованого (в разі підстав) огляду, а недійсним є безпосередньо огляд, проведений з порушенням його порядку проведення.
          Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, вважаю, що вимоги інструкції жодним чином не порушені та  дії працівників поліції не суперечать вимогам вищевказаної Інструкції, яка передбачає порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і у закладі охорони здоров`я.
Крім того, в матеріалах справи відсутні, та у судовому засіданні апеляційного суду не надано даних про те, що  ОСОБА_1  оскаржував в установленому Законом порядку дії працівників поліції.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, достатньо вмотивованими, відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.

При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним. 

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження ні в матеріалах справи, ні під час дослідження доказів в суді апеляційної інстанції, тому визнаються необґрунтованими.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАп справа переглянута в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.294 КУпАП, судя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2020 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник