ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2021 року
м. Харків

Справа № 639/988/18
Провадження № 22-ц/818/773/21 

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Хорошевський О.М.
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря Пузікової Ю.С.
Учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач – фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Репало Олексія Олександровича на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року, постановлене суддею Барковою Н.В., за позовом  ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» про визнання недійсним кредитного договору,-
в с т а н о в и в :
У лютому 2018 року представник  ОСОБА_1  – адвокат Репало О.О. звернулася до суду із позовом після уточнення якого просила визнати недійсним договір EU-559 від 08.12.2017 року укладений з ФОБ ОСОБА_2 , визнати недійсними договірні папери споживчого кредиту №ABHORX1188180177964 від 08.12.2017 року; заяви позичальника; паспорту кредиту у про умови кредитування та сукупну вартість кредиту; графіку погашення кредиту, підписані ОСОБА_1 та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК».
Позовна заява вмотивована тим, що  ОСОБА_1 у зв`язку з її невиліковним психоневрологічним захворюванням, постійно з 1988 року перебуває на обліку та періодично на лікуванні у Комунальному закладі охорони здоров`я «Харківському психоневрологічному диспансері № 16», є інвалідом II групи. З причини захворювання у позивача майже постійно болить голова, стан затуманеного розуму, під час якого вона не усвідомлює своїх дій. Про її хворобливий психічний стан, беззаперечно, відомо сусідам та, мабуть, іншим людям, яким іноді доводиться з нею спілкуватися. 08.12.2017 року, приблизно о 12-00 годині, наперед знаючи від інших невідомих їй осіб, усвідомлюючи її хворобливий психічний стан, скориставшись тим, що позивач явно не усвідомлює наслідки будь-яких своїх дій, до неї у квартиру, якимось чином потрапив чоловік, «менеджер», як потім з`ясувалося, від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 . У квартирі позивача «менеджер» наговорив їй багато слів, зміст яких вона через свій хворобливий стан не повністю усвідомлювала, та, якимось чином, морально примусив її поїхати з ним у «офіс фірми» за адресою, вул. Героїв Праці, 28, м. Харків. У «офісі фірми» за наведеною вище адресою, відповідачі (їх менеджери), скориставшись хворобливим психоневрологічним станом, усвідомлюючи, що позивач не розуміє змісту та призначення паперів, які відповідачі наполегливо та «переконливо» запропонували підписати: (як потім з`ясувалося) договір EU-559 від 08.12.2017 року та договір кредиту №ABHORX18880177964 від 08.12.2017 року на захмарну для позивача загальну суму. Оскільки у момент підписання вказаних договорів позивач з причини своєї інвалідності та хворобливого стану не усвідомлювала значення та наслідки своїх дій та не могла свідомо керувати ними, чим свідомо протиправно скористалися відповідачі, ОСОБА_1 звертається до суду і просить визнати зазначені договори недійсними. На думку позивачки, поведінка відповідачів була явно не чесною під час підписання з нею відповідного договору. Позивач вказує, що вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 з заявою про розірвання договору ЕU-559 від 08.12.2017 року у той же самий день - 08.12.2017 року, однак відповідач ФОП ОСОБА_2 спрямовано з мотивів небажання втрати прибутку, відмовився від розірвання договору від 08.12.2017 року. Хоча, на час подання заяви від 08.12.2017 року про розірвання договірних паперів від 08.12.2017 року про споживчий кредит та про розірвання договору ЕU-559 від 08.12.2017 року не відбулося навіть початку виконання відповідачем ОСОБА_2 зазначеного договору. З метою захисту свого цивільного права та досудового вирішення спору позивач вказує, що зверталася з відповідними скаргами, заявами.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 рокуу задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 – адвокат Репало О.О. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне з`ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 

Апеляційна скарга вмотивована тим, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що ч. ч. 1,2 ст. 225  ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті – за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Укладені договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а також, що волевиявлення ОСОБА_1 не відповідають її внутрішній волі. 

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимоги суд першої інстанції виходив із того, що позивач просить суд визнати недійсними укладені нею з відповідачами правочини з тих підстав, що вона не розуміла їх зміст через стан свого здоров`я. Однак доказів (відповідних судових рішень) на підтвердження визнання ОСОБА_1  у передбаченому законом порядку (ст.ст. 36, 39 ЦК України) недієздатною або обмежено дієздатною - суду не надано. Також не надано суду належних доказів - висновків експертів на підтвердження тих обставин, що позивач внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу в момент укладення оскаржуваних договорів не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Отже довідки про наявність психіатричного захворювання та інвалідність позивача суд вважає недостатніми доказами для висновку про відсутність у позивача в момент укладення договору повної цивільної дієздатності або неусвідомлення нею своїх дій та її неможливості керувати ними. Загальне ж посилання позивача на те що, при укладенні договору її волевиявлення не відповідало її внутрішній волі, або що умови договорів є такими, що обмежують її права – це різні по суті підстави для визнання договорів недійсними, які не можуть застосовуватись одночасно, є суперечливими і необґрунтованими належними доказами. Так текст договору з відповідачем ФОП  ОСОБА_2 , факт укладення якого сторонами не заперечувався і визнаний, позивачем взагалі суду не наданий, отже його умови не можуть бути оцінені судом. В свою чергу, в чому полягало порушення прав позивача умовами кредитного договору, позивачем взагалі в позові не конкретизоване. Із заяв позивача, направлених відповідачам практично відразу після укладення договорів, випливає бажання позивача розірвати такі договори, однак вказані заяви також не підтверджують наявність підстав для визнання договорів недійсними. Разом з тим вимоги про визнання договорів недійсними та про їх розірвання є взаємовиключними і мають різні юридичні наслідки. З вимогами про розірвання вказаних договорів позивач до суду не зверталась.
Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 08.12.2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір індивідуального замовлення №ЕU-559 за умовами якого, ФОП ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання по організації робіт з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій ОСОБА_1 суду надано заказ № ЕU-559 від 08.12.2017 року, в якому вказані розміри чотирьох конструкцій на загальну вартість 38820, 07 грн.(а.с.9). При цьому суду не надано безпосередньо текст укладеного між сторонами договору індивідуального замовлення №ЕU-559 від 08.12.2017 року.
Також ОСОБА_1 08.12.2017 року підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та 08.12.2017 року підписано заяву позичальника №ABHORX188180177964, таким чином укладено договір про надання споживчого кредиту з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК». При цьому в заяві позичальника вказано суму та валюту кредиту 38820 грн., строк кредиту 36 місяців з 08.12.2017 року по 07.12.2020 року, відсоткова ставка (фіксована) 0, 12% річних, також вказано розмір щомісячних платежів. Крім того заява позичальника містить посилання на те, що кредит надається позичальнику на оплату/часткову оплату товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ОСОБА_3 , а також надається опис предмету застави – металеві конструкції рама розміром 15000х15000 вартістю 108820. Також до заяви додано паспорт кредиту і графік погашення кредиту (а.с.10, 75, 88-91, 89). 
Суду надано копію рахунку-фактури № 559 від 08.12.2017, копії квитанцій про перерахунок коштів ОСОБА_1 08.12.2017 року, згідно яких призначенням платежів вказано рахунок-фактура № 559 від 08.12.2017 із зазначенням ИНН платника 2457217469, квитанція сплати комісії відповідно до договору №ABHORX18880177964 від 08.12.2017, чек про отримання ОСОБА_2 авансу від ОСОБА_1 за металеві конструкції 15000х15000, а також фото ОСОБА_1 з банківською карткою (а.с.92-97).
Таким чином, при укладенні спірних договорів позивачеві було надано всю необхідну інформацію, про що свідчать її підписи на вказаних спірних договорах і доданих до них документах. 
08.12.2017 року ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору від 08.12.2017 року. У відповідь на дану заяву відповідачем ФОП ОСОБА_2 10.12.2017 року складено лист, в якому відповідач повідомляє позивача про відсутність підстав для розірвання договору №ЕU-559 від 08.12.2017 року, посилаючись на те, що ОСОБА_1 було підписано Додаток №1 до Договору №ЕU-559, за умовами якого позивач підтвердила, що інформація про товар та умови сплати, доставки надана їй у повному обсязі, а скло, нарізане та розкроєне під розмір, визначений покупцем (замовником) поверненню не підлягає (а.с.12). 
Також 11.12.2017 року ОСОБА_1 на адресу ПАТ «Акцент-Банк» подано заяву, в якій остання просить розірвати договір кредиту (а.с.182). 
ОСОБА_1 на адресу Головного управління Держспоживчслужби в Харківській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів було подано звернення щодо порушення її прав ФОП ОСОБА_2 , на яке отримані відповіді (а.с.11, 34).
Згідно наданої відповіді ОСОБА_1 роз`яснено про можливість за захистом своїх порушених прав звернутись до суду з вимогою про розірвання договору споживчого кредиту, проте ОСОБА_1 такі вимоги до суду заявлені не були (а.с. 34).
З висновку Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 26.12.2017 року убачається, що 11.12.2016 року до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області надійшла заява від гр. ОСОБА_4 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , відносно протиправних дій, на думку останнього, з боку ФОП « ОСОБА_2 », офіс якого розташовано за адресою: АДРЕСА_2 . В ході перевірки за даним фактом опитуваний гр. ОСОБА_4 , який є заявником повідомив, що його мати гр. ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ПНД, з цього приводу остання є частково не дієздатною, при цьому раніш остання за адресою: АДРЕСА_2 , уклала договір з ФОП « ОСОБА_2 », на виготовлення та установку вікон на загальну суму 38820 грн., при цьому на прохання розірвати вказані договірні умови ФОП « ОСОБА_2 » не реагує. За даним фактом гр. ОСОБА_4 з заявою звернувся до ОВС. Проведеними бесідами з громадянами задовільної інформації за даним фактом отримано не було. Також було встановлено, що дана адреса, де укладався вказаний договір знаходиться на території оперативного обслуговування Московського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області. В ході подальшої перевірки було встановлено, що між гр. ОСОБА_4 , гр. ОСОБА_1 , з одного боку та ФОП « ОСОБА_2 », з іншого склались цивільно-правові стосунки, рішення яких відносяться до компетенції суду, з цього приводу за даним фактом рекомендовано заявнику звернутись до суду. Встановити остаточні обставини за даним фактом, а також факт шахрайських дій з боку ФОП « ОСОБА_2 » під час розгляду матеріалу не надалось можливим. Фактів порушення діючого законодавства під час розгляду матеріалу встановлено не було (а.с.13).
Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії ХАР-06 №018205 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом ІІ групи з 01.01.2007 року безстроково за загальним захворюванням, непрацездатна (а.с.5).
Згідно копії довідки КЗОЗ «ХМПД №16» від 23.05.2018 року, ОСОБА_1 перебуває на обліку в КЗОЗ «ХМПД №16» з 1988 року з приводу тяжкого психоневрологічного захворювання, визнана інвалідом ІІ групи (а.с.57, 181).
Частина 1 ст. 627 ЦК України закріплює принцип свободи договору і передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 підписала та була ознайомлена з зі змістом договору про виготовлення ПВХ конструкцій та договору про надання споживчого кредиту.
Таким чином, при встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального права, правильно застосовано норми матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 пов`язує недійсність правочину з не усвідомленням ОСОБА_1 своїх дій під час укладання договорів, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.
До того ж матеріали справи свідчать про те, що умови договору EU – 559, укладений позивачкою та ФОП ОСОБА_2 сторонами не виконувався. На час ухвалення оскаржуваного рішення строк його дії закінчився.
ОСОБА_2 пояснив суду першої інстанції, що грошові кошти від ПАТ «Акцент - Банк» на виконання умов замовником договору EU – 559 не отримував.
Сторони не заперечували, що послуг від ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_1 не отримувала.
Що стосується правовідносин ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» надані сторонами докази не дають підстав вважати, що між цими сторонами було укладено договір споживчого кредиту оскільки недійсним може бути визнано лише укладений договір у задоволенні цих вимог необхідно відмовити. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність ухваленого районним судом рішення і не можуть бути визнані підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому колегія суддів їх відхилила.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, судова колегія, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Репало Олексія Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий -                                                        М. Хорошевський 
Судді:                                                                                  І.В. Бурлака 
В.Б. Яцина 
Повний текст постанови складено 22 січня 2021 року