Ухвала
 
21 січня 2021 року
м. Київ
Справа № 761/20607/17
Провадження № 51-5811 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року щодо неї у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12016100100015763,
встановив:
4 січня 2020 року Касаційним кримінальним судом Верховного Суду                   касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 через її невідповідність вимогам   п. 4 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) залишено без руху і надано строк для усунення недоліків. Також засудженій було роз`яснено, що у разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху,                    в установлений строк касаційна скарга повертається особі,  яка її подала.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду засуджена ОСОБА_4 направила нову касаційну скаргу, проте приписів ст. 427 КПК не дотрималась та недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунула.
Як вбачається з касаційної скарги засудженої ОСОБА_4 , предметом касаційного оскарження є вирок Шевченківського районного суду м. Києва від                 24 липня 2020 року та ухвала Київського апеляційного суду від 18 листопада                2020 року.

 
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 порушує питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку та просить скасувати їх у зв`язку з істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої.
Засуджена ОСОБА_4 у своїй касаційній скарзі формально посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог ст. 412 КПК України, однак не зазначає, які саме порушення вимог закону допущено судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді даного кримінального провадження, які можуть бути предметом касаційного розгляду, а також не вказує, які доводи судів першої та апеляційної інстанцій не перевірено та на які з них не надано відповіді.
Доводи засудженої зводяться до цитування окремих законодавчих норм й тверджень без обґрунтування своєї позиції щодо їх порушень, які, на її думку, допустили суди першої та апеляційної інстанцій. 
Тобто засуджена у касаційній скарзі має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Крім того, засуджена ОСОБА_4 вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, але не зазначає, в чому саме полягає явна несправедливість, призначеного їй у межах кримінального закону покарання, як це встановлено в ст. 414 КПК, з огляду на положення статей 50, 65 КК, зважаючи на дискреційні повноваження суду. 
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що касаційна скарга засудженої підлягає поверненню.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року щодо неї повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                        ОСОБА_3