ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1420/20                                        Головуючий суддя І інстанції Бабкова Т. В.
Провадження № 33/818/80/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 - 

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1981 року народження, громадянин України, мешканець м. Харкова,

- визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбаченихст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що  ОСОБА_1  27.02.2020 року о 18 год. 20 хв. в м. Харкові по Салтівському шосе, 140, керував автомобілем Skoda Fabia, номерний знак  НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоанaлізатору Drager Alcotest 6820 ARBL-0647 та в закладі охорони здоров`я КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 26, відмовився в присутності двох свідків. Вказаними діями   ОСОБА_1  порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Крім того,  ОСОБА_1  27.02.2020 року о 18 год. 20 хв. в м. Харкові по Салтівському шосе, 140, керуючи автомобілем Skoda Fabia, номерний знак  НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Renault Kangoo, номерний знак  НОМЕР_2 , який рухався попереду, від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Вказаними діями   ОСОБА_1  порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.
Постановою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01.04.2020 року ОСОБА_2 було об`єднано в одне провадження адміністративні матеріали № 645/1420/20, провадження № 3/645/617/20 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП  та № 645/1421/20, провадження № 3/645/618/20 відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.
       Свої вимоги обґрунтовує тим, що відомості протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП стосовно нього не відповідають дійсності. Зазначає, що відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки пройшло більш двох годин з о моменту події дорожньо-транспортної події. Вказує, шор працівниками поліції на складено направлення на огляд на стан сп`яніння. Вважає, що працівниками поліції порушено порядок проведення огляду на стан його сп`яніння. Зазначає, що його не відсторонили від керування. Належним чином не викликався до суду першої інстанції. 
Крім того, ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений строк апеляційного оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року, оскільки в судовому засіданні в суді першої інстанції він участі не приймав та взагалі не був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, а копію постанови отримав лише 12.05.2020 року.
Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення( ст.129 ч.1 п. 8 Конституції України ), строк на подачу апеляційної скарги підлягає поновленню.
За таких обставин, з метою належного дотримання конституційних засад забезпечення доступу до правосуддя, - відкрито апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_1 .

       Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що він повністю визнає свою вину щодо скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та в цій частині постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року не оскаржує.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості акту огляду на стан алкогольного сп`яніння, направлення на огляд водія на стан сп`яніння, відомості письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відомості відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 1), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Драгер та в закладі охорони здоров`я відмовився у присутності двох свідків.
Належить взяти до уваги те, що з відомостями протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчить його власноручні підписи у цьому протоколі, проте дії посадової особи що складала цей протокол, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися, що спростовує його доводи стосовно невідповідності відомостей зазначених у цьому протоколі дійсності.
Відповідно до відомостей наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівниками поліції були залучені сторонні особи у якості свідків.
Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (арк. 6, 7), вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора Драгер та в закладі охорони здоров`я.
Судом апеляційної інстанції викликались свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак в судове засідання вони не з`явились, причин неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог чинного КУпАП суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості примусово доставити свідків в судове засідання, а тому судом апеляційної інстанції було вжито всіх процесуально можливих способів для виклику свідків в судове засідання.
Відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, вбачається, що огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться працівником поліції у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до відомостей відеозапису вбачається, що працівниками поліції ОСОБА_1 в присутності двох свідків було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці з використанням газоаналізатору Драгер та у закладі охорони здоров`я. Від запропонованого огляду ОСОБА_1 відмовився. Не висловлював пропозиції пройти огляд у медичній установі.
       В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив, що дійсно відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівників поліції, оскільки погано себе почував після дорожньо-транспортної пригоди.
Також в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує що відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
       Отже порядок проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, який визначений положеннями ст. 266 КУпАП, а також вимогами Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції щодо обов`язкової наявності двох свідків при проведенні огляду на стан сп`яніння, працівниками поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 порушено не було, що спростовує це твердження апелянта.
       Посилання ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи немає доказів винуватості у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції розцінює, як спосіб захисту та уникнення відповідальності, оскільки відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п.3 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння є:
- запах алкоголю з порожнини рота;
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці.
       Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з ротової порожнини, порушення мови, порушення координації рухів.
       Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі, від якого останній відмовився.        
З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Поряд з цим, відповідно до вимог пункту 8 Розділу ІІ вищенаведеної Інструкції, працівник поліції з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зобов`язаний заповнити форму направлення на огляд водія транспортного засобу. 
Інспектором поліції було дотримано вимог цієї норми, про що свідчить наявність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (арк. 5), що спростовує доводи апелянта щодо його відсутності.
Оскільки від огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився як на місці, так і в медичному закладі, тому цей складений бланк направлення, без відомостей про проведення огляду, долучено до матеріалів справи, що свідчить про виконання працівником поліції вимог Інструкції при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був виявлений водій ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.
Крім того, відповідно до схеми місця ДТП автомобіль ОСОБА_1 отримав наступні пошкодження: передній бампер, радіатор, решітка радіатора, капот, дві блок фари передні, переднє ліве крило, лобове скло, корпус тримання радіатора.
Аналізуючи наявні пошкодження автомобіля, апеляційний суд дійшов висновку, що цей автомобіль своїм ходом не міг рухатись, а тому у працівників поліції не було потреби відстороняти ОСОБА_1 від керування автомобілем, який знаходився у технічно несправному стані.
       Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовувують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
Поряд з тим, відповідно до наявних у справі відомостей матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції об`єднав в одне провадження адміністративні матеріали стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.
Тобто, суд першої інстанції визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП повинен був спочатку накласти адміністративне стягнення за кожне правопорушення окремо, а потім, відповідно до вимог ч.2 ст. 36 КУпАП накласти стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині накладення адміністративного стягнення, а в решті постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року залишити без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання ОСОБА_1 задовольнити, поновивши йому процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП – змінити, скасувавши її в частині призначення адміністративного стягнення.
ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.
ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст. 36 КУпАП, накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст. 130 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення, у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
В решті постанову судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2020 року залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков