Ухвала                                                               
19 березня 2021 року
м. Київ
справа № 759/19187/19
провадження № 61-3523ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,          Коломієць Г. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», третя особа - Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним вище позовом, в якому, з урахуванням зміни позовних вимог, просив: стягнути 
з приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал») вартість послуг 
з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води, не наданих за період з липня 2014 року по листопад 2017 року, 
у розмірі 670,70 грн; зобов`язати ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснити коригування нарахувань за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення відповідно до показників квартирних засобів обліку води, переданих споживачем, починаючи з 01 листопада 2018 року; стягнути з ПрАТ «АК «Київводоканал» пеню за прострочення виконання послуг з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води у розмірі трьох процентів їх вартості за кожний день прострочення за період з 10 вересня 2019 року по 13 січня 2020 року 
у розмірі 2 515,13 грн.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 
2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ПрАТ 
«АК «Київводоканал» здійснити коригування нарахувань за послуги 
з централізованого постачання холодної води та водовідведення відповідно до показників квартирних засобів обліку води, переданих ОСОБА_1 , починаючи з 01 листопада 2018 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ПрАТ «АК «Київводоканал» задоволено. Скасовано рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснити коригування нарахувань за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення відповідно до показників квартирних засобів обліку води, починаючи з 01 листопада 2018 року, та 
в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. Ухвалено в цій частині нове судове рішення. Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснити коригування нарахувань за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення відповідно до показників квартирних засобів обліку води, починаючи з 01 листопада 2018 року. В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року (надійшла до суду 05 березня 2021 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та змінити рішення суду першої інстанції, задовольнивши його позовні вимоги.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та 
у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 
2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 
1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі 
2 270,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у цій справі є вимоги як майнового, так і немайнового характеру, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: стягнення з ПрАТ «АК «Київводоканал» вартості послуг з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води, не наданих за період з липня 
2014 року по листопад 2017 року, у розмірі 670,70 грн; зобов`язання 
ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснити коригування нарахувань за послуги 
з централізованого постачання холодної води та водовідведення відповідно до показників квартирних засобів обліку води, переданих споживачем, починаючи з 01 листопада 2018 року; стягнення з ПрАТ «АК «Київводоканал» пені за прострочення виконання послуг з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води 
у розмірі трьох процентів їх вартості за кожний день прострочення за період з 10 вересня 2019 року по 13 січня 2020 року у розмірі 2 515,13 грн.
Отже, вказана цивільна справа не є справою з ціною позову, що станом на 01 січня 2021 року перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00 грн х 250 = 567 500,00 грн).
Таким чином, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону 
і окремого визнання її такою не потребує. 
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті                        в порядку спрощеного позовного провадження.
Водночас, касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), б) в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, а саме: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, а також справа має виняткове значення для заявника.
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. При цьому, доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з оцінкою судами зібраних 
у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання
права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Посилання ОСОБА_1 на підпункт б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, як на підставу касаційного оскарження у малозначній справі, також не беруться до уваги, оскільки такі посилання не свідчать про те, що заявник має необхідність у спростуванні обставин, встановлених оскарженими судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.
Крім того, аналіз судових рішень у справі та наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про те, що вказана справа має виняткове значення для заявника. 
Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року,          § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)           від 19 грудня 1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 274, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», третя особа - Комунальний концерн «Центр комунального сервісу», про захист прав споживачів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                          Д. Д. Луспеник
                                                                                                                Б. І. Гулько
                                                                                                                Г. В. Коломієць