Постанова                                                   
іменем України
16 березня 2021року
м. Київ
Справа №127/10992/19
провадження № 51-4282км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисника засудженого ОСОБА_6 
(в режимі відеоконференції)                               ОСОБА_7 ,
захисника засудженого ОСОБА_8 
(в режимі відеоконференції)                              ОСОБА_9 ,
розглянув касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_10 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020010000328 від 19 лютого 2019 року за обвинуваченням 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Северинівка Жмеринського району Вінницької області, громадянина України, мешканця м. Вінниця, раніше судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 296 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
та
 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Біла Липовецького району Вінницької області, громадянина України, мешканця м. Вінниця, такого, що судимості не мав,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 296 КК, 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 28 листопада 2019 року  ОСОБА_6 засуджено за частиною 4 статті 296 КК до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі статті 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки та на нього покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК.
ОСОБА_8 засуджено за частиною 2 статті 296 КК до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі статті 75, 104 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік та на нього покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_6 та ОСОБА_8 засуджено за кримінальні правопорушення, учинені за таких обставин.
Судом встановлено, що 18 лютого 2019 року о 19:10 ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знаходилися разом з ОСОБА_11 неподалік магазину «Книгарня-Є», що по вул. Соборна, 89 в м. Вінниці. В цей час, ОСОБА_8 , діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з хуліганських мотивів, прагнучи показати свою зневагу до існуючих норм і правил поведінки в суспільстві, з особливою зухвалістю, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та незважаючи на присутність перехожих осіб, виражаючись нецензурною лайкою, використовуючи нікчемний привід - відмову ОСОБА_11 придбати йому пачку цигарок, завдав ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. З метою уникнення подальшого побиття,   ОСОБА_11 почав тікати вниз по вулиці в напрямку провулку Уманського в м. Вінниця. В цей момент, до нього підбіг ОСОБА_6 , який діючи умисно, грубо порушуючи громадський порядок, з хуліганських мотивів, прагнучи показати свою зневагу до існуючих норм і правил поведінки в суспільстві, з особливою зухвалістю, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці та незважаючи на присутність перехожих осіб, приєднався до протиправних дій ОСОБА_8 , завдав ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.
В подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , діючи спільно та узгоджено, маючи на меті продовжити свої злочинні дії, почали разом наздоганяти ОСОБА_11 з метою продовжити його побиття. Приблизно посередині провулку Уманського ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_6 завдавали ОСОБА_11 удари по різних частинах тіла. В цей час, до них підійшли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які намагались припинити дії ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .
Далі до вищевказаних осіб, з метою припинення хуліганських дій, підійшов ОСОБА_14 , який проходив поряд і почув крик. ОСОБА_6 , не бажаючи припиняти хуліганські дії, розуміючи, що діє незаконно, дістав пневматичний, газобалонний пістолет моделі «GLETCHER РМ» № НОМЕР_1 , заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень та здійснив із вищевказаного пістолета декілька пострілів в повітря. Після цього ОСОБА_6 , знаходячись на відстані витягнутої руки від ОСОБА_14 , направив зазначений пістолет дулом в бік голови останнього.
ОСОБА_14 побачив направлений на нього предмет, сприйняв описані дії ОСОБА_6 як реальну загрозу життю та здоров`ю, завмер та перестав вчиняти будь-які активні дії. ОСОБА_6 підійшов впритул до ОСОБА_14 та приставив вищезазначений пістолет до його скроні.  ОСОБА_14 , побоюючись за своє життя, пішов звідти, а ОСОБА_6 разом із вищевказаними особами залишив місце вчинення злочину.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року вказаний вирок районного суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимоги про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених.
Прокурор стверджує про те, що апеляційним судом не викладено належних мотивів, з яких він виходив при спростуванні доводів апеляційної скарги прокурора у частині незаконності вироку суду першої інстанції, який при звільненні від відбування призначеного ОСОБА_6 покарання безпідставно застосував вимоги статті 75 КК, які не підлягали застосуванню. 
Також, прокурор вказує на те, що при звільненні неповнолітнього ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання належним чином не застосовано вимоги статті 104 КК та призначено йому мінімально можливий термін іспитового строку. 
У запереченнях захисник засудженого ОСОБА_6 – ОСОБА_7 просить залишити без зміни ухвалу апеляційного суду, а касаційну скаргу прокурора – без задоволення.  
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, яка частково підтримала касаційну скаргу заступника прокурора, вважаючи безпідставним звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, а щодо ОСОБА_8 касаційну скаргу не підтримала, доводи захисників, які заперечували проти задоволення касаційної скарги,  обговоривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах. 
Мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень та кваліфікацію їх дій за частинами 2, 4 статті 296 КК у касаційній скарзі не заперечуються.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, прокурор фактично порушує питання про недотримання судом апеляційної інстанції визначених законом вимог, які стосуються звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням та розміру іспитового строку.
Положеннями статті 50 КК регламентовано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до вимог статті 65 КК, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.
Відповідно до статті 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до статті 104 КК звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк терміном 3 роки, вважав, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції його від суспільства. Зокрема судом враховано, що ОСОБА_6 раніше судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено, до обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд відніс рецидив злочинів. Також враховано думку потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , які просили суд не позбавляти волі ОСОБА_6 , та повідомили про відшкодування їм заподіяної шкоди.  
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк терміном 1 рік, враховував, що він раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючих даних не надходило, за місцем навчання характеризується позитивно, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 віднесено повне визнання вини, вчинення злочину неповнолітнім, відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Як вбачається з матеріалів справи, переглянувши вирок місцевого суду                               в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи прокурора, дійшов умотивованого висновку про можливість досягти мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_6 та ОСОБА_8   від суспільства у визначеному розмірі, а тому визнав рішення місцевого суду обґрунтованим. 
На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду  і доводили необхідність скасування ухвали апеляційного суду, в касаційній скарзі прокурора відсутні.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засуджених внести корективи в їхсоціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність.
Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності. 
Враховуючи вказані вимоги закону та наведені судами обставини, колегія суддів не може визнати касаційну скаргу прокурора обґрунтованою.
Отже, колегія суддів не вбачає недотримання судами визначених законом вимог, що стосуються звільнення від призначеного покарання з випробуванням та визначення розміру іспитового строку, і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями). 
Таким чином, колегією суддів не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засуджених.
На підставі наведеного, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою.
Керуючись статтями  433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Вінницького апеляційного суду від 04 червня 2020 року щодо засуджених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а  касаційну скаргу заступника прокурора Вінницької області - без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                        ОСОБА_3