ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 лютого 2021 року           справа №418/4090/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

  Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Блохіна А.А., суддів: Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міловського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року (повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року в смт Мілове) у справі № 418/4090/20 (суддя в І інстанції Шовкун В.О.) за позовом ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби “Мілове” ім.. В.Банних виконуючого обов`язки начальника ВІПС (тип А) ВПС “Мілове” ім. В.Банних капітана Франчук Тетяни Анатоліївни, Луганського прикордонного загону імені героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі, -
                                                     УСТАНОВИВ:
          09 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила складену відносно неї постанову про адміністративне правопорушення № 134232  від 04.11.2020 скасувати, а провадження - закрити.                    Однак з правопорушенням вона не згодна, винесена постанова містить не достовірну інформацію, не містить доказів підтвердження її вини у вчинені адміністративного правопорушення, тому ця постанова є не обґрунтованою.                                                  Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.                                                                                          Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.                                                                                           В обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позов.                                                                                                                        Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.                              Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.                                                                      Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.                                        Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.                    Постановою від 04.11.2020 в.о. начальника ВІПС (типА) ВПС «Мілове» ім. В.Банних капітаном Франчук Т.А., (далі – Відповідач-1) ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 гривень.                               З постанови слідує, що 04.11.2020 о 11 годині 00 хвилин під час прикордонного контролю в пункті пропуску “Мілове” прикордонним нарядом “ПД” було встановлено, що 03.11.2020 о 15 годині через недіючий пункт пропуску “Ізварине” вона незаконно перетнула Державний кордон України, чим порушила вимоги пункту 3  Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 815 “Про порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій”,  чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.                                                                                Спірним у даній справі є правомірність винесення Відповідачем-1 постанови № 134232 від 04.11.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП.                                                                                                              Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.                                                                                           Статтею 9 КУпАП  визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.                              
к, ч.1 ст. 204-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.                                                            Отже, вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, зокрема, на  Закон України “Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях”.                                                                                          Відповідно до частин 1 та 3  статті 12 цього Закону, в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду.                    Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.                                                                      28.11.2019 набрав чинності Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 № 815 (далі - Порядок).                                                                                          Відповідно до п. 1 Порядку, він визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій.                                                                                                    Дія цього Порядку поширюється на всіх фізичних та юридичних осіб, які здійснюють такий в`їзд/виїзд і переміщення товарів через контрольні пункти в`їзду-виїзду, контрольні пункти в`їзду-виїзду на залізниці.                                                                                          Згідно з пунктом 3 Порядку (в редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення), в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку.                                                                                          Контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.                    Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.                                                  З визначення термінів, викладених в пункті 2 Порядку вбачається, що контрольний пункт в`їзду/виїзду - це комплекс будівель, спеціальних, інженерних споруд і технічних засобів, розташованих на спеціально визначеній земельній ділянці, де здійснюються заходи контролю в`їзду-виїзду осіб, транспортних засобів та товарів, які переміщуються на тимчасово окуповані території та з таких територій.                                                            Лінія розмежування - умовна лінія на місцевості між тимчасово окупованими територіями та контрольованими територіями, яка проходить по передньому краю передових позицій об`єднаних сил;                                                                                Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що положення Порядку визначають правила в`їзду на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях та виїзду з них виключно через контрольні пункти, які розташовані на спеціально визначеній земельній ділянці в межах лінії розмежування, при цьому такі контрольні пункти не призначені для перетинання державного кордону.                                                            Таким чином, особа підлягає відповідальності за ч. 1  ст. 204-2 КУпАП виключно у разі переміщення саме через лінію розмежування поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду.                                                                                                                                  Як вбачається з оскаржуваної постанови, на позивача накладено стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП за перетинання державного кордону через непрацюючий пункт пропуску “Ізварине”, закритий розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.02.2015 № 106-р.          Відповідно до  статті 1 Закону України “Про державний кордон України”, державним кордоном України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.                                        Згідно з частинами 1 та 3  статті 9 цього Закону, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.                                                                                                    Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.                                                                      Стаття 35 Закону України “Про державний кордон України” передбачає, що особи, винні в порушенні або спробі порушення режиму державного кордону України, прикордонного режиму або режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, у незаконному переміщенні або спробі незаконного переміщення через державний кордон України вантажів, матеріалів, документів та інших предметів, а також в інших порушеннях законодавства про державний кордон України, несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством України.                                                  Зокрема,  стаття 204-1 КУпАП  передбачає відповідальність за незаконне перетинання або спробу незаконного перетинання державного кордону України.                                                  Таким чином, незаконний перетин державного кордону України не охоплюється складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 204-2 КУпАП, оскільки положення Порядку забороняють в`їзд/виїзд поза визначеними контрольними пунктами саме через лінію розмежування, а не державного кордону.                                                            Відповідно до вимог  ст. 284 КУпАП  у справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених  ст. 24-1 цього кодексу; 3) про закриття справи.                                                                                Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.                                                  Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 204-2 КУпАП.                                                                                                                        Відповідно до п. 3 ч. 3  ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.                                                                                                                        Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування постанови № 134232 від 04.11.2020 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача на підставі п. 3 ч. 3  ст. 286 КАС України.
          Враховуючи всі викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було враховано всі необхідні обставини при розгляді справи,  та оскільки висновки суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення адміністративного позову.                                                                                                                        Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.                    За положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.                              За матеріалами справи при зверненні до суду першої інстанції та апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір.                                                                                 Оскільки апеляційну скаргу позивача задоволено та скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене нове на його користь, то понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі, який встановлено законодавством, на загальну суму 1051,00 грн. (420,40+630,60) мають бути присуджені на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.                                                  В постанові від 26.12.2019 в справі № 724/716/16 Верховний Суд сформулював правову позицію, згідно з якою відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у подібних до нинішньої справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222-1 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 204-2.                                                                                                    Отже, належним відповідачем в цій справі є Луганський прикордонний загін імені героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, тому витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме цього органу.                                                            Керуючись статтями 139, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                               ПОСТАНОВИВ: 
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.                               Рішення Міловського районного суду Луганської області від 29 грудня 2020 року у справі № 418/4090/20 – скасувати.                                                                                                    Прийняти нову постанову.                                                                                          Позов ОСОБА_1 до відділу прикордонної служби “Мілове” ім.. В.Банних виконуючого обов`язки начальника ВІПС (тип А) ВПС “Мілове” ім. В.Банних капітана Франчук Тетяни Анатоліївни, Луганського прикордонного загону імені героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі – задовольнити.                                                  Визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення № 134232  від 04.11.2020 відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 204-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення.                                                                                            Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луганського прикордонного загону імені героя України полковника Євгенія Пікуса Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України  (93120, Луганська область, м. Лисичанськ, просп. Перемоги, 58, ЄДРПОУ 14321736) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,  адреса проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 1051,00 грн. (однієї тисячі п`ятдесят однієї гривні).                                                                                 Повне судове рішення – 16 лютого 2021 року.                                                            Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
           Головуючий суддя                                                                                 А. А. Блохін
Судді                                                                                            Т. Г. Гаврищук
                                                                                                              І.В. Сіваченко