УХВАЛА        
 
19 лютого 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 234/7471/20
 
провадження № 61-2358ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                 Коротенка Є. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Берзінь Сергієм Людвиговичем, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада               2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпозика» (далі -                      ТОВ «Укрпозика») про захист прав споживача та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ТОВ «Укрпозика», в якому просив встановити нікчемність договору про надання фінансового кредиту від 29 лютого 2020 року та застосувати наслідки його недійсності.
 
В обґрунтування позову зазначав, що 29 лютого 2020 року на його рахунок відповідачем зараховано 12 500 грн. З метою з`ясування обставин нарахування вказаних коштів він у телефонному режимі звернувся до відповідача, і йому повідомили, що з ним укладено договір про надання фінансового кредиту № UP2313977 від 29 лютого 2020 року з сумою кредиту 12 500 грн. Для отримання тексту кредитного договору він звернувся до відповідача електронною поштою, після чого отримав електронний договір без підписів сторін. 
 
Зазначав, що цей договір не підписував і не мав наміру укладати його, а тому не є зобов`язаною стороною цього договору. 
 
Вказував, що має намір повернути відповідачу безпідставно отримані кошти у сумі 12 500 грн після встановлення нікчемності кредитного договору. 
 
На думку позивача, вказаний кредитний договір є несправедливим, оскільки передбачає такі положення, які порушують його права та інтереси. 
 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від                         16 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з відсутності підстав для визнання договору позики нікчемним. Позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження порушення своїх прав при укладанні договору кредитної лінії                        № UP 2313977, за яким він отримав грошові кошти в розмірі                                    12 500 грн, не повернув їх в порядку статті 15 закону України «Про споживче кредитування» та користується позикою в своїх інтересах.
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від                               16 листопада 2020 року в часині розподілу судових витрат скасовано.
У іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2020 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
Скасовуючи рішення місцевого суду в частині розподілу судових витрат, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_1 , відповідно до довідки МСЕК з 06 травня 2020 року, встановлена ІІ група інвалідності, а тому судові витрати не підлягають стягненню з позивача.
 
У лютому 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат                                Берзінь С. Л. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Краматорського міського суду Донецької області від                           16 листопада 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції,                              ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до                           Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу               малозначною.
 
Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені пунктом                       2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року               № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. 
 
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Берзінь С. Л., на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
                                                              УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Берзінь Сергієм Людвиговичем, на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпозика» про захист прав споживача та встановлення нікчемності договору позики і застосування наслідків його недійсності відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко