П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1462/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
12 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Курка О. П.  Білої Л.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року  (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в  березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не підготовки подання до присвоєння чергового військового звання - "сержант" та не подання до ІНФОРМАЦІЯ_1 для прийняття відповідного рішення;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не забезпечення харчуванням та не надання грошової компенсації у розмірі вартості набору продуктів, який видається на приготування обіду в період з 19.12.2019 року по 29.02.2020 року;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виплатити грошову компенсацію у розмірі вартості набору продуктів, які видаються на приготування обіду за період з 19.12.2019 року по 29.02.2020 року;
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не розгляду Житловою комісією Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату рапорту щодо отримання компенсації за піднайом житла;
- стягнути солідарно з ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 та виплатити позивачу моральну (немайнову) компенсацію у розмірі 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
07 грудня 2020 року до суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 25 січня 2021 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що відповідно витягу із наказу Директора департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 16.12.2019 року № 354 молодшого сержанта ОСОБА_1 призначено начальником служби захисту інформації Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом військового комісара Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату від 19.12.2019 року № 162, з 19.12.2019 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та на всі види забезпечення.
Наказом військового комісара Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату від 29.02.2020 року № 26 молодшого сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом Військового комісара Вінницького обласного військового комісаріату від 24.02.2020 року № 4-РС, звільненого з військової служби у запас, з 29.02.2020 року виключено із списків особового складу та всіх видів забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК Вінницької області.
Вважаючи бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не підготовки подання до присвоєння чергового військового звання - "сержант" та не подання його до ІНФОРМАЦІЯ_1 для прийняття відповідного рішення та бездіяльність щодо не розгляду Житловою комісією Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату рапорту щодо отримання компенсації за піднайом житла протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з нормами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами вимог пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Порядок укладення контракту, проходження військової служби за контрактом, присвоєння військових звань військовослужбовцям визначаються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170.
Відповідно до частини 5 статті 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військовому званні військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, переатестація осіб, які мають спеціальні звання або класні чини, для присвоєння військових звань здійснюються в порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, положеннями про проходження військової служби, положеннями про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Відповідно до пункту 41 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) військове звання може бути первинним або черговим. Для осіб рядового складу первинним є військове звання солдата (матроса). Для осіб сержантського та старшинського складу первинним є військове звання молодшого сержанта (старшини 2 статті). Для осіб офіцерського складу первинним є військове звання лейтенанта, а у випадках, передбачених цим Положенням, - молодшого лейтенанта. Черговим військовим званням є військове звання, наступне за тим, яке має військовослужбовець. Старшинство та послідовність військових звань визначаються відповідно до статті 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Керуючись пунктом 42 Положення первинне військове звання рядового складу присвоюється громадянам, які прийняті на військову службу за контрактом і не мають військових звань, наказом посадової особи, яка має право видавати накази по особовому складу та до повноважень якої належить призначення на відповідні посади.
Первинне військове звання сержантського і старшинського складу присвоюється військовослужбовцям, резервістам і військовозобов`язаним рядового складу, громадянам призовного віку, які не проходили строкової військової служби, та жінкам, які прийняті на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу та отримали підготовку відповідного рівня, одночасно з призначенням на посади сержантського і старшинського складу наказом посадової особи, до повноважень якої належить право призначення на посади.
Пунктом 43 Положення передбачено, що чергові військові звання військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, присвоюються до старшого сержанта (головного старшини) включно, в тому числі старшого солдата (старшого матроса) у порядку заохочення, командирами окремих батальйонів (кораблів 2 рангу) і посадовими особами, які мають рівні з ними права та вищі.
Відповідно пункту 46 Положення для осіб сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу (за винятком строкової військової служби), установлюються такі строки вислуги у військовому званні: молодшого сержанта (старшини 2 статті) - 6 місяців; сержанта (старшини 1 статті) - 1 рік.
Для осіб сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за другим або наступним контрактом, мають вищу освіту, атестовані до присвоєння первинного військового звання офіцерського складу, після прийняття на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу, строк вислуги у військовому званні молодшого лейтенанта становить один рік.
Пунктом 48 Положення визначено, що строки вислуги у військовому званні обчислюються з дня його присвоєння, якщо інше не встановлено цим Положенням. До строку вислуги у військовому званні зараховується час перебування військовослужбовця на військовій службі у відповідному військовому званні з урахуванням вимог цього пункту.
Згідно із пунктом 55 Положення чергові військові звання присвоюються військовослужбовцям, у яких закінчився строк вислуги в попередньому військовому званні та призначених на посади, за якими штатом (штатним розписом) передбачені військові звання вище тих, що вони мають.
Отже, Положенням про проходження військової служби передбачається присвоєння чергового офіцерського звання "сержант" за умови вислуги у військовому званні молодшого сержанта 6 місяців та прийняття командиром батальйону, або посадовою особою, яка має рівні з ним права та вищі, відповідного рішення про таке присвоєння.
Щодо вимоги позивача про зобов`язання Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат  вирішити питання щодо присвоєння чергового військового звання - "сержант", колегія суддів зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що військове звання молодший сержант присвоєно позивачу наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2002 року № 135.
Відповідно витягу із наказу Директора департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 16.12.2019 року № 354 молодшого сержанта ОСОБА_1 призначено начальником служби захисту інформації Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області Оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_4 " Сухопутних військ Збройних Сил України.
Наказом військового комісара Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату від 19.12.2019 року № 162, з 19.12.2019 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та на всі види забезпечення.
Тобто, вислуга в званні "молодший сержант" на день призначення ОСОБА_1 на посаду начальника служби захисту інформації Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату Вінницької області Оперативного командування "Південь" Сухопутних військ Збройних Сил України становила більше 6 місяців.
Таким чином, колегія суддів вважає, що  позивачем дотримано вимоги пункту 46 Положення про проходження громадянами України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, а тому він має право на присвоєння військового звання "сержант", у зв`язку з чим суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що  позовна вимога про визнання бездіяльності Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату щодо не підготовки подання до присвоєння чергового військового звання - "сержант" та не подання його ІНФОРМАЦІЯ_5 для прийняття відповідного рішення - підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на предмет спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку та з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та з урахуванням положень частини 2 статті 9 КАС України правильно прийняв рішення про зобов`язання Вінницького об`єднаного міський військового комісаріату вирішити питання щодо присвоєння чергового військового звання "сержант" ОСОБА_1 відповідно до пункту 46 Положення про проходження громадянами України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, з урахуванням висновків суду.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо не розгляду Житловою комісією Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату рапорту щодо отримання компенсації за піднайом житла, колегія суддів вказує на слідуюче.
Правовідносини з приводу розміру та механізму виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень військовослужбовцям Збройних Сил, визначені в Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року № 450 (далі - Порядок № 450) та Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями № 737 від 30.11.2011 року зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10.01.2012 року за № 24/20337 (далі Інструкція № 737).
Відповідно пункту 1 розділу 2 Інструкції № 737 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини).
До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку.
Керуючись пунктом 5 Інструкції № 737 основними завданнями житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) є: перевірка житлових умов військовослужбовців та членів їх сімей; прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань; ведення обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими житловими приміщеннями (службовою житловою площею); ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання.
Пунктом 7 Інструкції № 737 визначено, що житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.
Пунктами 5, 7 розділу 5 Інструкції № 737 визначено, що компенсація за піднайом виплачується за місцем проходження військової служби (навчання) відповідно до Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року № 450.
Для отримання компенсації за піднайом військовослужбовець подає рапорт командиру військової частини. Разом з рапортом військовослужбовець подає документи згідно з переліком, встановленим Порядком виплати грошової компенсації, довідку про склад сім`ї та довідку про перевірку житлових умов.
Виплата компенсації за піднайом військовослужбовцям та припинення такої виплати здійснюється на підставі наказу командира військової частини. Компенсація за піднайом виплачується з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту.
Згідно Порядку № 450, грошова компенсація особам офіцерського складу та курсантам виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця: особам офіцерського складу - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини (пункт 4).
За приписами пункту 5 Порядку №450 для отримання грошової компенсації військовослужбовець разом з рапортом подає такі документи: копії паспорта військовослужбовця та повнолітніх членів сімї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; копії облікової картки фізичної особи - платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному органу державної податкової служби і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та повнолітніх членів сімї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно; довідку про склад сімї та реєстрацію місця проживання (перебування), видану житлово-експлуатаційною організацією, підприємством, установою або органом місцевого самоврядування (особи офіцерського складу військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); довідку квартирно-експлуатаційного органу про перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов (для осіб офіцерського складу, зазначених у пункті 1 цього Порядку) (особи офіцерського складу військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку квартирно-експлуатаційного органу, в зоні відповідальності якого розташована військова частина (підрозділ), за новим місцем ому зазначено про безпідставність її доводів.
Згідно пункту 6 Порядку № 450 грошова компенсація не виплачується у разі наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.
Отже, аналізуючи правові норми Інструкції № 737 та Порядку № 450, законодавець передбачив, що для отримання грошової компенсації за піднайом житла військовослужбовець щорічно подає рапорт та додані до нього відповідні документи.
Як свідчать матеріали справи, позивачем 17.02.2020 року подано рапорт із додатками (поданими 24.02.2020 року) Вінницькому об`єднаному міському військовому комісаріату на виплату грошової компенсації за піднайом житла, однак будь-якого рішення стосовно його розгляду прийнято не було.
Отже, враховуючи бездіяльність  Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату щодо не розгляду Житловою комісією Вінницького об`єднаного міського військового комісаріату рапорту щодо отримання компенсації за піднайом житла, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що з метою  ефективного захисту порушених прав позивача, з урахуванням статтей 9 та 245 КАС України, необхідно вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Вінницький об`єднаний міський військовий комісаріат розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.02.2020 року щодо отримання компенсації за піднайом житла та винести рішення відповідно Інструкції № 737 та Порядку № 450.
Щодо  вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення за період з 01.03.2020 року по 24.04.2020 року, суд апеляційної інстанції вказує на наступне.
Частиною 4 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Правовідносини з приводу грошового забезпечення військовослужбовців регулюються низкою спеціальних актів, а саме: Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 року № 704.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Статтею 1-2 Закону передбачено, що військовослужбовці користосуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Положеннями статті 2 даного Закону передбачено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.
У відповідності до частини 1 статті 9 зазначеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює за кріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частина 4 даної статті визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Так, частиною 2 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Положеннями пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
В свою чергу згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
З аналізу вищенаведених правових норм чинного законодавства вбачається, що  військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Разом з тим, Положенням № 1153/2008, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення військовослужбовця.
Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.
В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
За правилами встановленими частиною 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Враховуючи те, що на день виключення зі списків особового складу військової частини позивач не був забезпечений повністю грошовим забезпеченням, а саме грошовою компенсацією вартості за компенсацію обідів та продуктів, а також позицію Верховного та Конституційного Судів щодо застосування статей 116, 117 до військовослужбовців Збройних Сил України, ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
При цьому, судом встановлено, що відповідачем при виключенні позивача з списків особового складу 24.02.2020 року не виплачено усіх належних йому сум, адже при розрахунку таких сум не було виплачено компенсацію за речове майно, яке отримував позивач. Остаточний розрахунок проведено лише 24.04.2020 року.
Отже, ІНФОРМАЦІЯ_6 допущено протиправні дії, що полягають у не проведенні 24.02.2020 року остаточного розрахунку при звільненні позивача з військової служби, як наслідок суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо необхідності зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити такої компенсації.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки позивач фактично погодився із висновками суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, а тому, керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснює перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 лише щодо висновків суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно із ч.1 ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Курко О. П.    Біла Л.М.