ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/799/20                Головуючий суддя І інстанції Уварова Ю. В.
Провадження № 22-ц/818/1737/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, 

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , та просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 серпня 2007 року Павлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, актовий запис № 02. Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій одиниці в розмірі 7 000, 00 грн, щомісячно, тобто по 3 500, 00 на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача судові витрати.
Позов мотивовано тим, що 04 серпня 2007 року в Павлівській сільській раді Богодухівського району, Харківської області, між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис № 02. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося з причини відсутності взаєморозуміння на ґрунті побутових та життєвих стосунків, які були пов`язані з різними поглядами на сімейне життя, обов`язки та виховання дитини. Сторони проживають в одному будинку, однак з травня 2014 року припинено будь-яке спілкування, спільного господарства не ведуть, фактично шлюбні відносини між ними припинені, шлюб існує лише формально. Подальше збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечить її інтересам. 
Зауважує, що відповідач не приймає участі у вихованні та в утриманні спільних дітей, не цікавиться їх життям та не спілкується з ними. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає. 
Зазначила, що ОСОБА_1 офіційно працює провідником пасажирських вагонів в Регіональній Філії «Південна Залізниця» АТ «Укрзалізниця» в м. Харкові та має достатній дохід, інших осіб на утриманні не має, тому має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій одиниці у зазначеному нею розмірі. Самостійно позивач не має можливості забезпечити дітей всім необхідним для належного рівня життя, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом.
Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 04 серпня 2007 року Павлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області, актовий запис №02.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн щомісячно, з індексацією сум відповідно до закону, починаючи з 23 липня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 840 грн 80 коп.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справ, порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду змінити в частині розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 23 липня 2020 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції не враховано те, що у разі сплати аліментів та з урахування сплати за кредит йому на життя залишається незначна сума, якої не буде вистачати для задоволення життєвих потреб. 
Вказав, що заявлений розмір аліментів на одну дитину перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів, який складає 1205 грн 55 коп., встановлений законом, а позивачем суду не надано відомостей, що відповідач має можливість сплачувати їх у такому розмірі.
На підставі викладено просить суд змінити рішення та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з нього аліменти у розмірі 1/3 частини від доходів на місяць на кожну дитину.
В частині розірвання шлюбу рішення суду не оскаржено.
ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надала
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що  сторони зареєстрували шлюб 04 серпня 2007 року в Павлівській сільській раді Богодухівського району Харківської області, актовий запис № 02.
Від шлюбу є неповнолітні діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем, які на даний час проживають з позивачем та знаходяться на повному її утриманні.
Сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки з травня 2014 року, тобто сім`я існує формально, 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що виходячи з рівного обов`язку батьків утримувати своїх дітей, розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у 2020 році, гарантованого та рекомендованого мінімального розміру аліментів дійшов до висновку про можливість стягнення аліментів з відповідача у розмірі 4500 грн на утриманні дітей, з індексацією суми відповідно до закону до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положеннями  ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.
Згідно матеріалів справи наразі діти сторін проживають разом з матір`ю. ОСОБА_1 є їхнім батьком та на нього законом покладено однаковий з ОСОБА_2 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто. Відповідач не надав до суду належних і допустимих доказів, що призначений судом розмір аліментів непропорційно обмежує відповідача до такої міри, що він не здатний утримувати себе. Про наявність у нього інших утриманців до суду належних та допустимих доказів не надано.
Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_1 , який офіційно працевлаштований, - він працює провідником пасажирських вагонів у виробничому підрозділі Харківської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» та отримує дохід, який з травня 2020 року по жовтень 2020 року складає 71690 грн 86 коп.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.
Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не враховував ані стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, інші обставини, що мають істотне значення колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення про стягнення аліментів керувався інтересами дітей, які у даному випадку мають пріоритетне право на достойний рівень матеріального забезпечення.
При цьому, доказів того, що у відповідача немає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідач у суді апеляційної інстанції також не надав.
Не містять матеріали справи і відомостей про стан здоров`я, відомостей про наявність у відповідача інших утриманців.
З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – без змін.
Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 25 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 16 березня 2021 року.

Головуючий –                                                 В.Б. Яцина

Судді -                                                                 І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.