Постанова
Іменем України 
18 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 347/807/20
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/4808/309/20
Провадження № 51 – 6178 км 20
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                ОСОБА_1 ,
суддів:                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю: 
секретаря судового засідання                    ОСОБА_4 ,  
прокурора                                                         ОСОБА_5 ,   
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019090190000091 від 10 березня 2019 року, щодо 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Смодна Косівського району Івано-Франківської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
за ст. 296 ч. 1 КК України,
за касаційною скаргою заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_7 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 . 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15 травня 
2020 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 296 ч. 1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень. 
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді начальника служби захисту інформатизації ІНФОРМАЦІЯ_2 , 09 березня 2019 року приблизно о 16 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у громадському місці на ділянці автодороги за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, вийшов зі свого автомобіля марки «Мазда», тимчасово перекривши рух громадського транспорту на зазначеному відрізку автодороги, висловлюючись нецензурною лійкою, підійшов до автомобіля ОСОБА_8 та завдав руками удари по капоту транспортного засобу потерпілого, пошкодивши його, а також через відчинене вікно зі сторони водія завдав ОСОБА_8 декілька ударів по голові та обличчю.
У подальшому ОСОБА_6 перемістився на територію АЗС «Chipo», розташованої за адресою: Івано-Франківська область, Косівський район, с. Смодна, вул. Дружби, 1, куди направився ОСОБА_8 , де, продовжуючи свої хуліганські дії, силоміць проти волі ОСОБА_8 витягнув останнього із салону автомобіля, повалив його на землю та завдав ударів руками та ногами у різні частини тіла, внаслідок чого заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження та перешкодив діяльності зазначеної АЗС.            
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без зміни, а апеляційну скаргу заступника військового прокурора Західного регіону України ОСОБА_9 – без задоволення.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала, а також короткий зміст поданих заперечень
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що покарання ОСОБА_10 призначено з порушенням вимог статей 50, 65 КК України, а саме: безпідставно враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування завданих збитків як обставини, які пом`якшують покарання; не враховано вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, обставиною, яка обтяжує покарання; не надано належної оцінки особі ОСОБА_6 , який будучи військовослужбовцем, вчинив грубе порушення громадського порядку із заподіянням тілесних ушкоджень людині, чим підірвав авторитет Збройних Сил України. Зазначає, що суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. 419 КПК України не розглянув по суті доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості та не надав належної відповіді на них.
У запереченнях на касаційну скаргу прокурора засуджений ОСОБА_6 зазначає про безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі, та просить залишити її без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо нього – без зміни.
Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.             
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу обґрунтованою і просив її задовольнити.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.   
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ст. 296 ч. 1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
При призначені покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції з дотриманням положень статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України (в редакції Закону на час вчинення кримінального правопорушення та ухвалення вироку) є злочином невеликої тяжкості, дані про особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також думку потерпілого щодо міри покарання. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне відшкодування завданих збитків, а обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. 
Щире каяття засвідчує критичну оцінку винним вчиненого ним кримінального правопорушення, співчуття до потерпілих, прагнення зменшити негативні наслідки його протиправної поведінки. Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Як убачається із журналу судового засідання від 15 травня 2020 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, ОСОБА_6 визнав свою вину повністю та підтвердив всі обставини, викладені в обвинувальному акті, зазначивши, що розкаюється у вчиненому. Розгляд кримінального провадження судом першої інстанції проведено в порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України. 
Відповідно до заяви ОСОБА_8 , наданої до суду першої інстанції, потерпілий просив розглядати справу щодо ОСОБА_6 без його участі, суворо не карати та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Цивільний позов потерпілим заявлено не було.    
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив йому покарання в межах санкції ст. 296 ч. 1 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Крім того, як убачається із журналу судового засідання від 15 травня 2020 року та аудіозапису цього судового засідання, який міститься на технічному носії фіксації кримінального провадження в суді першої інстанції, прокурор у судових дебатах просив призначити ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі                           600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обставину, яка обтяжує  покарання ОСОБА_6 , – вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не зазначав.       
Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок місцевого суду, належним чином перевірив доводи про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, які аналогічні доводам касаційної скарги, визнав їх безпідставними, мотивувавши своє рішення та зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу прокурора визнано необґрунтованою. 
Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд дійшов до висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та належним чином врахував, у тому числі, зазначені обставини, які пом`якшують покарання. Крім того, при прийнятті рішення суд апеляційної інстанції вказав і на дані про особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений та має на утриманні малолітню дитину, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також і на заяву потерпілого ОСОБА_8 , відповідно до якої претензій матеріального чи морального характеру він немає.       
Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо призначеного покарання ОСОБА_6 , прокурор у касаційній скарзі не навів. 
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_6 не знаходить.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, Суд
ухвалив:
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері 
ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                               ОСОБА_2                                           ОСОБА_3