ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 березня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 916/1874/20	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №6
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
 головуючого судді Савицького Я.Ф.,
           суддів Головея В.М.,
                                                          Разюк Г.П.,
секретар судового засідання – Бебик А.М.
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: Пісчанська І.В., за довіреністю;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Магістраль таєрс”
на рішення Господарського суду Одеської області
від 23 листопада 2020 року(повний текст складено 02.12.2020р.) 
по справі № 916/1874/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Автокомпоненти “Автек”
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Магістраль таєрс”
про стягнення 284 448,38 грн., -

суддя суду першої інстанції: Желєзна С.П.,
час та місце винесення рішення: 23.11.2020р., м. Одеса, проспект Шевченка, 29 Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 17.03.2021р. відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Автокомпоненти „Автек” (далі також – позивач, ТОВ „Автокомпоненти „Автек”) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Магістраль таєрс” (далі також – відповідач, ТОВ „Магістраль таєрс”) про стягнення 284 448,38 грн., з яких: основної борг у сумі 274 620,45 грн., 3% річних у сумі 4 985,26 грн., збитки від інфляції у розмірі 4 842,67 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 01.03.2019р. №010319/1431 в частині повної оплати вартості поставленого позивачем товару.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.11.2020р. провадження у справі №916/1874/20 (суддя Желєзна С.П.) в частині стягнення основного боргу у розмірі 60 000,00 грн. закрито; позовні вимоги ТОВ “Автокомпоненти “Автек” задоволені, стягнуто з ТОВ “Магістраль таєрс” на користь ТОВ “Автокомпоненти “Автек” суму основного боргу у розмірі 214 620,45 грн., 3% річних у розмірі 4 985,26 грн., збитки від інфляції у розмірі 4 842,67 грн.
Місцевий господарський суд врахував, що в процесі розгляду справи №916/1874/20 ТОВ „Магістраль таєрс” було перераховано на користь позивача грошові кошти у розмірі 60 000,00 грн.
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, Господарський суд Одеської області дійшов до висновку про доведення позивачем обставин, на які він посилається, належними, достатніми та допустимими доказами.
Так, місцевим господарським судом було встановлено наявність укладеного між сторонами у справі договору поставки, в порушення умов якого відповідачем було здійснено лише часткову оплату товару, в результаті чого за останнім утворилась відповідна заборгованість.
Прострочення сплати грошових зобов`язань є підставою для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, перевіривши заявлений розмір яких, місцевий господарський суд зазначив, що заявлені позивачем вимоги щодо їх стягнення є правомірними, обґрунтованими та розрахованими без помилок.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю “Магістраль таєрс” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2020р. у справі №916/1874/20 та відмовити у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю “Автокомпоненти “Автек” у повному обсязі.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ТОВ “Магістраль таєрс” зазначає, що місцевий господарський суд не звернув уваги на те, що за умовами спірного договору поставка та передача товару здійснюється тільки за умови своєчасного перерахування Покупцем 100% попередньої оплати товару. Таким чином, правовою підставою для поставки товару позивачу є факт сплати відповідачем грошових коштів за такий товар згідно виставленого рахунку, а відтак, попередня оплата купленого товару є обов`язковою умовою спірного договору поставки.
Апелянт зауважує, що отримання товару відповідачем без сплати відповідних коштів на рахунок позивача свідчить про те, що таке майно є набутим без достатньої правової підстави.
Відповідач наполягає на тому, що твердження ТОВ «Автокомпоненти «Автек» про усну домовленість сторін щодо відтермінування повного розрахунку за поставлений товар у розмірі, визначеному у видатковій накладній, протягом 1 дня з дати отримання товару, не відповідають дійсності. 
ТОВ “Магістраль таєрс” звертає увагу на те, що в силу умов п.5.3. договору поставки підставою для здійснення відповідачем попередньої оплати є надання останньому відповідного рахунка-фактури, однак позивач не надавав відповідачу рахунок-фактуру на оплату вартості товару, яку він заявив для стягнення у даному спорі.
Більш детально доводи ТОВ “Магістраль таєрс” викладені в апеляційній скарзі.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Магістраль таєрс” на рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2020р. у справі №916/1874/20, розгляд справи призначено на 17.03.2021р.
16.02.2021р. від ТОВ “Автокомпоненти “Автек” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким позивач не погоджується з її доводами та просить у задоволенні останньої відмовити повністю, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.03.2021р. задоволено заяву представника ТОВ “Автокомпоненти “Автек” щодо проведення судового засідання у справі №916/1874/20, призначеного на 17.03.2021р., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів – через систему відеоконференцзв`язку “EasyCon”.
17.03.2021р. до початку судового засідання від ТОВ “Магістраль таєрс” до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату, в обґрунтування якого відповідач зазначає, що представник ТОВ “Магістраль таєрс” з 15.03.2021р. по 19.03.2021р. перебуває у відпустці, у зв`язку з чим не зможе взяти участь у судовому засіданні 17.03.2021р.
Розглянувши вказане клопотання, судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. 
Відповідно до ч. 11 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Тобто підставою для відкладення розгляду справи за клопотанням учасника справи у випадку неможливості його явки у судове засідання є наявність обґрунтованих причин такої неявки. 
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Крім того, за змістом ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Враховуючи викладене, ТОВ “Магістраль таєрс” не позбавлене права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні іншого представника або здійснювати само представництво, а відтак, наведені в клопотанні для відкладення розгляду справи підстави, є неповажними.
При цьому, відповідачем не доведено неможливості здійснення такої заміни представника або здійснення самопредставництва особи, яку він представляє, а також, факту неможливості розгляду справи без участі ТОВ “Магістраль таєрс”, а тому, клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи визнається судом необґрунтованим.
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави та з боку держави може бути піддане обмеженням, зокрема шляхом встановлення певної процедури розгляду справи.
Сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь у справі на всіх етапах розгляду, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії»).
Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 Господарського процесуального кодексу України).
Водночас участь представників учасників справи у засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою згідно із законом (статті 202, 216, 270 Господарського процесуального кодексу України). Суд апеляційної інстанції також не визнавав явку представників учасників справи у судове засідання 17.03.2021р. обов`язковою.
В судове засідання 17.03.2021р. представник відповідача не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що наявних у справі документів достатньо для розгляду справи по суті, судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком, з огляду на положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача.
У судовому засіданні 17.03.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2019р. між ТОВ „Автокомпоненти „Автек” (Постачальник) та ТОВ „Магістраль таєрс” (Покупець) було укладено договір поставки №010319/1431 (Договір), відповідно до п.  п. 1.1., 1.2. якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити запасні частини до вантажної, спеціальної та тракторної техніки відповідно до видаткових накладних, в яких визначаються номенклатура, кількість та вартість товару і які є невід`ємною частиною даного договору. Підтвердження факту узгодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару є прийняття Покупцем товару відповідно до видаткової накладної, яка після її підписання сторонами має юридичну силу специфікації в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України.
Згідно з п. 4.1. Договору Постачальник зобов`язаний передати товар в строки додатково погоджені з Покупцем на умовах: EXW Франко-склад Постачальника: Київська обл., смт. Бородянка, вул. Вокзальна, 88 (відповідно до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 р.). За погодженням сторін, товар може бути доставлений па умовах DDP: склад Покупця (відповідно до правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010р.). 
Поставка та передача товару здійснюється тільки за умови своєчасного перерахування Покупцем повної 100% попередньої оплати товару згідно п. 5.1 Договору.
Відповідно до п. 4.2. Обов`язки щодо передачі товару вважаються виконаними з моменту передачі товару за видатковою накладною від Постачальника Покупцю. Підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної на товар розуміється як одержання Покупцем одночасно з товаром його приналежностей і документів, що стосуються товару, і які підлягають передачі разом з товаром. При відсутності будь-яких із приналежностей товару або документів, що стосуються товару, Покупець робить про це відмітку у видатковій накладній. Покупець гарантує, що особа (особи), котра здійснюватиме фактичне приймання товару й підписання видаткової накладної, матиме достатні повноваження на вчинення таких дій від імені Покупця. Покупець несе всі ризики, пов`язані з невиконанням цього обов`язку. Покупець повинен забезпечити надання Постачальнику довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей в порядку, передбаченому чинним законодавством. Підписана сторонами видаткова накладна є достатнім і допустимим доказом, що підтверджує факт передачі (поставки) Покупцю товару за цим Договором.
Право власності на товар переходить з моменту отримання товару уповноваженим на то представником Покупця, що підтверджується видатковою накладною, підписаною повноважними представниками Сторін (п. 4.3. Договору).
За умовами 5.1. Договору, зокрема, Покупець зобов`язується здійснити оплату 100% вартості товару па умовах попередньої оплати протягом 2 банківських днів з моменту отримання рахунку Постачальника або протягом строку, зазначеного у рахунку. 
Вказаний Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом 1 (одного) року, але в будь-якому випадку до завершення всіх взаєморозрахунків за даним договором. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна зі сторін не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на тих самих умовах на наступний рік (п. 10.10. Договору).
Договір поставки від 01.03.2019р. №010319/1431 підписаний сторонами без зауважень та скріплений печатками підприємств.
У матеріалах справи наявні видаткові накладні, які свідчать про те, що за спірним Договором поставки Товариством з обмеженою відповідальністю „Автокомпоненти „Автек” було поставлено відповідачу товар на загальну суму 736 127,40 грн. (а.с. 12-60), а саме:
- №2377-0012031 від 26.04.2019р. на суму 12 400,08 грн., 
- №2377-0012632 від 07.05.2019р. на суму 12 400,08 грн., 
- №2377-0013257 від 13.05.2019р. на суму 12 400,08 грн., 
- №2377-0014035 від 16.05.2019р. на суму 10 100,04 грн., 
- №2377-0014337 від 17.05.2019р. на суму 12 400,08 грн., 
- №2377-0015729 від 28.05.2019р. на суму 12 400,08 грн., 
- №2377-0017314 від 07.06.2019р. на суму 22 000,08 грн., 
- №2377-0017950 від 12.06.2019р. на суму 12 000,00 грн., 
- №2377-0020416 від 26.06.2019р. на суму 5 200,02 грн., 
- №2377-0020413 від 26.06.2019р. на суму 17 110,62 грн., 
- №2377-0020415 від 26.06.2019р. на суму 15 984,24 грн., 
- №2377-0030432 від 27.06.2019р. на суму 18 000,00 грн., 
- №2377-0021949 від 04.07.2019р. на суму 21 600,00 грн., 
- №2377-0022241 від 05.07.2019р. на суму 24 000,00 грн., 
- №2377-0024685 від 18.07.2019р. на суму 6 540,00 грн., 
- №2377-0026410 від 26.07.2019р. на суму 20 360,04 грн., 
- №2377-0026934 від 30.07.2019р. на суму 7 150,02 грн., 
- №2377-0026931 від 30.07.2019р. на суму 13 150,02 грн., 
- №2377-0027735 від 02.08.2019р. на суму 13 000,08 грн., 
- №2377-0030780 від 15.08.2019р. на суму 5 700,00 грн., 
- №2377-0030779 від 15.08.2019р. на суму 2 280,00 грн., 
- №2377-0030777 від 15.08.2019р. на суму 10 800,00 грн., 
- №2377-0032955 від 28.08.2019р. на суму 11 400,00 грн., 
- №2377-0033511 від 30.08.2019р. на суму 5 200,02 грн., 
- №2377-0033510 від 30.08.2019р. на суму 16 840,08 грн., 
- №2377-0033508 від 30.08.2019р. на суму 30 960,12 грн., 
- №2377-0035718 від 11.09.2019р. на суму 1 930,02 грн., 
- №2377-0036250 від 12.09.2019р. на суму 50 599,98 грн., 
- №2377-0036259 від 12.09.2019р. на суму 20 800,08 грн., 
- №2377-0036528 від 13.09.2019р. на суму 13 400,04 грн., 
- №2377-0037888 від 20.09.2019р. на суму 11 100,00 грн., 
- №2377-0037887 від 20.09.2019р. на суму 33 300,00 грн., 
- №2377-0037889 від 20.09.2019р. на суму 5 550,00 грн., 
- №2377-0040321 від 02.10.2019р. на суму 2 000,04 грн., 
- №2377-0041165 від 04.10.2019р. на суму 23 700,00 грн., 
- №2377-0041166 від 04.10.2019р. на суму 11 100,00 грн., 
- №2377-0043248 від 16.10.2019р. на суму 20 000,16 грн., 
- №2377-0046894 від 31.10.2019р. на суму 20 000,16 грн., 
- №2377-0048336 від 06.11.2019р. на суму 28 450,08 грн., 
- №2377-0048337 від 06.11.2019р. на суму 19 860,18 грн., 
- №2377-0048531 від 07.11.2019р. на суму 21 800,16 грн., 
- №2377-0053287 від 29.11.2019р. на суму 15 270,12 грн., 
- №2377-0053278 від 29.11.2019р. на суму 24 940,20 грн., 
- №2377-0054128 від 04.12.2019р. на суму 1 880,04 грн., 
- №2377-0054142 від 04.12.2019р. на суму 1 930,02 грн., 
- №2377-0054150 від 04.12.2019р. на суму 18 920,10 грн., 
- №2377-0056864 від 19.12.2019р. на суму 18 800,16 грн., 
- №2377-0021360 від 30.01.2020р. на суму 14 150,04 грн., 
- №2377-0026874 від 02.03.2020р. на суму 5 270,04 грн.
Зазначені видаткові накладні підписані сторонами без жодного зауваження або заперечення та скріплені печатками юридичних осіб.
Також, у матеріалах справи містяться виписки по банківському рахунку ТОВ „Автокомпоненти „Автек”, згідно з якими ТОВ „Магістраль таєрс” протягом періоду з 26.04.2019р. по 02.03.2020р. в рахунок оплати вартості отриманого товару було частково перераховано на користь Продавця грошові кошти у загальному розмірі 461 506,95 грн. (а.с. 61-94). 
Наведені обставини сталі підставою для звернення ТОВ „Автокомпоненти „Автек” до господарського суду із відповідним позовом.
Разом з тим, під час вирішення місцевим господарським судом даного спору ТОВ „Магістраль таєрс” було частково сплачено заборгованості за договором поставки №010319/1431 від 01.03.2019р., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями платіжних доручень №502 від 28.08.2020р. на суму 20 000,00 грн., №558 від 30.09.2020р. на суму 20 000,00 грн., №623 від 30.10.2020р. на суму 20 000,00 грн. 
На підставі цього, провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 60 000,00 грн. було судом закрито.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Щодо твердження апелянта про ненадання відповідачу рахунок-фактуру на оплату вартості товару, яку він заявив для стягнення у даному спорі.
У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу  України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. 
Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондується з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
За приписами ч.1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України та ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).
Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Отже, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Так, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Судова колегія звертає увагу, що за умовами п.4.1. Договору поставка та передача товару здійснюється тільки за умови своєчасного перерахування Покупцем повної 100% попередньої оплати товару згідно п. 5.1 Договору, відповідно до якого Покупець зобов`язується здійснити оплату 100% вартості товару па умовах попередньої оплати протягом 2 банківських днів з моменту отримання рахунку Постачальника або протягом строку, зазначеного у рахунку.
Разом з тим, у матеріалах справи відсутні відповідні рахунки, оскільки жодна зі сторін їх не надала суду. Однак, згідно із наявними у матеріалах справи видатковими накладними відповідна поставка товару здійснювалась окремими партіями протягом року, що не оспорюється відповідачем.
Відповідно до п. 4.2. Договору, зокрема, підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної на товар розуміється як одержання Покупцем одночасно з товаром його приналежностей і документів, що стосуються товару, і які підлягають передачі разом з товаром. При відсутності будь-яких із приналежностей товару або документів, що стосуються товару, Покупець робить про це відмітку у видатковій накладній. 
Частиною 2 ст. 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
В силу ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.
Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем за спірними видатковими накладними товар прийнято без зауважень, без жодного заперечення, будь-яких вимог Продавцю щодо відсутності разом з товаром товаросупровідної документанції, в т.ч. рахунків, не висунуто.
Також, колегія суддів відмічає, що відповідач не звернувся до позивача з вимогою про надання передбачених Договором рахунків для оплати відповідної частини отриманого товару..
Відтак, апеляційний суд звертає увагу обов`язок оплатити отриманий товар виникає у покупця незалежно від виставлення постачальником рахунку-фактури.
Так, умовами Договору поставки (п. 4.2, 4.3.) передбачено перехід права власності на товар від Постачальника до Покупця в момент передання товару Покупцеві. Право Постачальника вимагати оплатити Покупцем поставлений товар пов`язане з моментом виникнення такого обов`язку у Покупця. Обов`язок відповідача (Покупця) оплатити вартість поставленого йому позивачем товару виникає в силу закону (ст.ст. 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ч.1 статті 265 Господарського кодексу України) та не залежить від факту виставлення позивачем-Постачальником рахунку-фактури на оплату відповідачем-Покупцем вартості здійсненої поставки товару (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 02.07.2019р. у справі № 918/537/18, від 24.07.2020р. у справі №904/3060/19).
Також, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.
Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів  статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.
Наведена правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018р. у справі №910/32579/15, від 22.05.2018р. у справі №923/712/17, від 21.01.2019р. у справі №925/2028/15, від 02.07.2019р. у справі №918/537/18, від 29.08.2019р. у справі №905/2245/17, від 26.02.2020р. у справі №915/400/18, від 29.04.2020р. у справі №915/641/19.
Водночас, у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.09.2019р. у справі № 910/14371/18 встановлено, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та посвідчення накладної печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.
Крім того, колегія суддів вважає, що попри відсутність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу рахунків на оплату товару, останній не був позбавлений можливості на підставі наявних у нього документів (видаткових накладних) визначити вартість поставленого товару і оплатити його в строк, встановлений п. 5.1. Договору поставки від 01.03.2019р. №010319/1431.
Таким чином, не впливає на строк настання грошового зобов`язання з оплати поставленого товару посилання скаржника на п. 4.1. Договору поставки, а відтак, доводи скаржника про відсутність виставлених рахунків не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки вказані доводи не спростовують факт отримання відповідачем товару за вказаним Договором.
За наведених обставин, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку стосовно стягнення суми основного боргу у розмірі 214 620,45 грн. (з урахуванням оплати відповідачем 60   000,00 грн. основного боргу в період розгляду даної справи).
Частиною 2 ст. 625 цього Кодексу встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом
          З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з боржника 3% річних та інфляційних втрат, у заявленому до стягнення розміру, який перевірено судами обох інстанцій. 
Щодо доводів апелянта про набуття останнім майна без достатньої правової підстави.
Згідно із частиною 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.
Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).
Апеляційна колегія звертає увагу на те, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.
Системний аналіз положень ч.1, п.1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч.ч. 1 та 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Матеріали справи свідчать, що правовідносини між позивачем та відповідачем у даній справі регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 Цивільного кодексу України.
У випадку, якщо сторони перебувають у зобов`язальних відносинах, останні повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним і не підпадає під регулювання ст. 1212 Цивільного кодексу України.
Враховуючи те, що спірні правовідносини, що склалися між сторонами у даній справі, виникли із укладеного між ними Договору поставки від 01.03.2019р. №010319/1431, тобто мають договірний характер, а грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, є виключно боргом за поставлений товар, який ТОВ „Магістраль таєрс” зобов`язаний сплатити за Договором, судова колегія зауважує, що поставка товару відбулася виключно за наявності правової підстави.
Отже, апеляційний суд вважає помилковими твердження відповідача, що отримання останнім товару відбулося без достатньої правової підстави відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України з огляду на неправильне розуміння і тлумачення останнім наведеної статті цивільного законодавства.
Інші доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції; твердження апелянта про порушення Господарським судом Одеської області норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення 23.11.2020р. у справі №916/1874/20 не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного процесуального акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та всебічно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що дає підстави для залишення його без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає то в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.11.2020р. у справі №916/1874/20 залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано – 30.03.2021р., у зв`язку із перебуванням судді-члена колегії Разюк Г.П. у відпустці з 22.03.2021 по 26.03.2021 та 29.03.2021р. 

Головуючий суддя                                                                      Савицький Я.Ф.

Суддя                                                                                          Головей В.М.

        Суддя                                                                                          Разюк Г.П.