ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/2638/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А.,  розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 року в адміністративній справі №340/2638/20 (суддя у 1 інстанції Карамазина Т.М.) за позовом   ОСОБА_1  до  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1  звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку;
- зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в день звільнення з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме не було виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, що підтверджено рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року у справі №340/2817/19. 13.03.2020 року на виконання зазначеного рішення суду відповідачем на розрахунковий рахунок позивача було перераховано грошові кошти у розмірі 15551,67 грн. Таким чином, проведення відповідачем остаточного розрахунку було здійснено з затримкою, що є підставою для зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України   щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18242,51 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог, просить скасувати рішення та прийняти нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що застосований судом першої інстанції розмір відшкодування є порушенням норм чинного законодавства та не відповідає критерію розумності та справедливості, що порушує законні права та інтереси позивача у справі, як учасника бойових дій. Так, відповідно розмір середнього заробітку за час затримки позивачем повинен скласти у розмірі 325567,81 грн., в той час як суд стягнув суму у розмірі 18242,51 грн.
В відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Справа судом розглянута  в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 03.08.2018 року №161 (по стройовій частині) припинено (розірвано) контракт про проходження позивачем військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини, а з 04.08.2019 року - з усіх видів забезпечення, підполковника ОСОБА_1 , звільненого з військової служби у запас Збройних сил України за підпунктом “б" пункту 2 частини п`ятої (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу наказом командувача Національної гвардії України від 13.07.2018 року №101 о/с. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року у справі №340/2817/19 адміністративний позов задоволено у повному обсязі. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 серпня 2018 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення з військової служби 03 серпня 2018 року (а.с.26-29). Судове рішення набрало законної сили 17.03.2020.
На виконання вищевказаного судового рішення відповідачем нараховано та 13.03.2020 року виплачено позивачу на картковий рахунок грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 року по 2018 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03.08.2018 року в розмірі 15551,67 грн., про що свідчить копія виписки з розрахункового рахунку ОСОБА_1 , виданої АТ КБ «ПриватБанк» та довідка військової частини №139 від 26.06.2020 року.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вказану норму, предметом апеляційної розгляду є рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог, з яким не погоджується позивач в поданій апеляційній скарзі. 
Фактично, позивач вважає, що судом першої інстанції протиправно зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне. 
Так, період затримки розрахунку при звільненні позивача розраховується з 04.08.2018 року по 12.03.2020 року та складає 587 календарних днів, у тому числі 18 повних місяців, а також 28 днів за серпень 2018 року та 12 днів за березень 2020 року.
Враховуючи зміст довідки військової частини НОМЕР_1 від 31.07.2020 року №162, відповідно до якої середньомісячне грошове забезпечення позивача становить 16916,25 грн., середньоденна сума грошового забезпечення на день звільнення останнього становить 554,63 грн. 
Отже, розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 04.08.2018 року по 12.03.2020 року становить 325567,81 грн. (554,63х587).
Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Оскільки відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від розміру простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг такої відповідальності може бути неспівмірним та непропорційним наслідкам порушення.
Колегія суддів погоджується з висновком судом першої інстанції проте те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗПП України.
Викладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2019 р. у справі №761/9584/15ц (провадження №14-623цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством. Колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Також Велика Палата Верховного Суду сформулювала правовий висновок, що з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Відповідно до відомостей автоматизованої системи Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (справа №340/2817/19) 07.11.2019 року, тобто майже через рік та три місяці після виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (03.08.2018). Натомість, з часу звернення до суду за захистом порушеного права до часу виконання відповідачем рішення суду сплинуло 4 місяці.
Так, розмір невиплаченої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки позивача при звільненні становив 15551,67 грн., що становить 91,93% від розміру середньомісячного грошового забезпечення. Сума заборгованості приблизно становить 4,8% від розрахованої суми середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (325567,81 грн.).
Окрім того, сума заборгованості (15551,67 грн.) приблизно у 20 разів менша від визначеної суми середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (325567,81 грн.).
За даними Національного банку України у період з серпня 2018 року по березень 2020 року облікова ставка не перевищувала 20% (максимальна ставка 2018 р. – 18%, 2019 рік – 18%, з січня по лютий 2020 р. – 11 %).
З огляду на наведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що приблизний розмір майнових втрат працівника становить 2615,26 грн., у тому числі за 5 місяців 2018 – 706,78 грн., за 2019 рік – 1557,69 грн., за 2 місяці та 12 днів 2020 року – 350,79 грн.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат, може вважатися виплата у розмірі 18242,51 грн., яка розрахована із врахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні (04.08.2018 року) по час розрахунку з ним (12.03.2020 року), відсоткового співвідношення між розміром несвоєчасно виплачених сум та розміром розрахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – 4,8%  та приблизного розміру майнових втрат в разі одержання кредиту для покриття несвоєчасно отриманих сум при звільненні.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 року в адміністративній справі №340/2638/20 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03.11.2020 року в адміністративній справі №340/2638/20 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко