УХВАЛА

24 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 240/12915/20
адміністративне провадження № К/9901/5103/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 
на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року
та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року 
у справі №240/12915/20 
за позовом військової частини НОМЕР_1 
до ОСОБА_1 
про стягнення матеріальної шкоди,
УСТАНОВИВ:
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року, визнано неповажними підстави, вказані позивачем у заяві про поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду; позовну заяву вирішено повернути позивачу.
14 січня 2021 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року в справі №240/12915/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.
Згідно з частиною третьою статті 55 КАС України юридична особа, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Отже, самопредставництво юридичної особи – це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи члена виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
Для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).
Із доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційну скаргу в справі №240/12915/20 від імені військової частини НОМЕР_1 підписано Малецьким О.О. у порядку самопредставництва.
На підтвердження указаних повноважень до касаційної скарги додано копії: витягу із наказу №253 від 05 листопада 2018 року про прийняття на посаду; витягу із положення про функціональні обов`язки.
Водночас до матеріалів касаційної скарги не додано документу, який би підтверджував повноваження ОСОБА_2 на підписання та подання касаційної скарги від імені військової частини НОМЕР_1 . Положення про функціональні обов`язки помічника командира частини з правової роботи – начальника юридичної групи не є нормативним актом, що визначає основні правила організації та діяльності військової частини НОМЕР_1 , а тому не є «положенням» у розумінні статті 55 КАС України для цілей підтвердження повноважень відповідної посадової особи військової частини НОМЕР_1 діяти від її імені без довіреності.
Інформація щодо повноважень ОСОБА_2 представляти інтереси військової частини НОМЕР_1 без довіреності (у порядку самопредставництва) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань також відсутня.
ОСОБА_2 зазначає, що в силу статті 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний, серед іншого, представляти інтереси бригади в судах та інших органах.
Проте, суд касаційної інстанції не приймає вказане твердження представника, оскільки для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, потрібно:
1. щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) 
2. без додаткового уповноваження. 
Суд наголошує, що статтею 100 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) зобов`язаний, серед іншого за дорученням командира бригади представляти інтереси бригади в судах та інших органах. Тобто в даному випадку помічник командира бригади з правової роботи (юрисконсульт бригади) не наділений правом самопредставництва юридичної особи.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
За такого правового регулювання та викладених обставин касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.
Керуючись статтями 55, 59, 332 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі №240/12915/20 за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди -  повернути особі, що її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя	О.В. Калашнікова