Постанова
Іменем України
 
11 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 484/5336/18
провадження № 51-4644 км 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                         ОСОБА_1 ,
суддів                                              ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання     ОСОБА_4 ,
прокурора                             ОСОБА_5 ,
засудженого                         ОСОБА_6 ,
в режимі відеоконференції
захисника                              ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 16 липня 2020 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018150110002155, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1)     вироком Примосрького районного суду м. Одеси від 21 лютого 2007 року за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
2)     вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2008 року за ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільненого 02 липня 2010 року у зв`язку з заміною невідбутої частини покарання на виправні роботи;
3)     вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2011 року за ч. 3 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 72 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 8 місяців, звільненого 05 січня 2018 року умовно-достроково на 9 місяців 20 днів;
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 вересня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців без конфіскації майна. На підставі статей 71, 81 КК України до призначеного покарання за даним вироком ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2011 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років без конфіскації майна.
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні. 
Вироком Миколаївського апеляційного суду від 16 липня 2020 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано і ухвалено новий, яким ОСОБА_6 призначено покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Голованівського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2011 року та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць  з конфіскацією майна, яке є його власністю.В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 30 серпня 2018 року приблизно о 18 год, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , під час вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, спровокувавши словесний конфлікт, висловив вимогу про передачу йому майна останнього. Після відмови потерпілого ОСОБА_8 передати  майно, засуджений шляхом нанесення потерпілому ударів дерев`яною палицею та ножем, тобто, застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, почав наносити численні удари по голові та різним частинам тіла, з метою заволодіння майном, спричинивши ОСОБА_8   множинні забійні, різані рани голови, обличчя, тулуба, кінцівок, синці тіла, тобто тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та які потягли короткочасний розлад здоров`я. Таким чиним, подолавши опір потерпілого, засуджений ОСОБА_6 заволодів належним ОСОБА_8 майном на загальну суму 7133, 33 грн. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок апеляційного суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги наводить доводи щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що судами як першої так і апеляційної інстанцій, на підтвердження його винуватості, покладено неналежні та недопустимі докази Стверджує, що в матеріалах кримінального провадження є докази, які підтверджують його невинуватість у вчиненні розбою. Разом з цим вважає, що його дії слід кваліфікувати тільки за завдання потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. Посилається на невідповідність вироку положенням  ст. 374 КПК України та вимогам законності і обґрунтованості. Вважає, що всі наведені порушення, про які він зазначав у апеляційній скарзі, всупереч вимогам КПК України, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив.
Під час касаційного розгляду засуджений підтримав подану ним касаційну скаргу та просив її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду захисник підтримав подану касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 , просив її задовольнити.
Прокурор під час касаційного розгляду вважала, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого немає, а тому вирок апеляційного суду слід залишити без зміни.  
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Натомість, зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції. 
Переглядаючи справу за апеляційними скаргами, зокрема і засудженого, в якій він оспорював правильність встановлення фактичних обставин, обґрунтовував  недопустимість, на його думку, доказів винуватості за ч. 2 ст. 187 КК України, наполягав на відсутності в нього умислу викрадення майна, а також стверджував про відсутність в його діях складу зазначеного кримінального правопорушення, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засуджених.
За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно.  
В основу вироку суд обґрунтовано поклав: показання потерпілого ОСОБА_8 про обставини вчинення ОСОБА_6 нападу з метою заволодіння його майном та застосуванням, при цьому, насильства, в ході якого останній використовував дерев`яну палицю та кухонний ніж; показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ; дані протоколів: прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 30 серпня 2018 року; огляду місця події від 30 серпня 2018 року; огляду предмета від 31 серпня 2018 року; огляду місця події від 31 серпня 2018 року; огляду речей від 03.06.2016 року; слідчого експерименту за участю потерпілого  ОСОБА_8 з відеодиском до нього від 19 жовтня 2018 року; дані висновків судово-медичної експертизи № 395 від 18 вересня 2018 року,  судово-медичної експертизи № 396 від 05 жовтня 2018 року, судово-медичної експертизи № 113/ц від 25 вересня 2018 року, а також інші докази, зміст яких детально відображено у вироку.
Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, оцінені  судом відповідно до ст. 94 КПК України на предмет належності, допустимості,  достовірності та не викликають у Суду сумнівів у їх правдивості. 
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов вмотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено.
Вирок суду є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам                                              ст. 374 КПК України. 
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, детально перевірив викладені в апеляційних скаргах доводи, в тому числі і доводи засудженого, стосовно недопустимості, на його думку, доказів в зв`язку з їх отриманням з порушенням вимог кримінального процесуального закону, відсутності доказів на підтвердження наявності умислу саме на вчинення розбою, а також заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України в діях ОСОБА_6 в цілому, які є аналогічними, за своїм змістом, доводам касаційної скарги засудженого та обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення. 
Вказаний суд не знайшов підстав для скасування вироку саме з наведених у апеляційних скаргах захисника і засудженого мотивів та обґрунтовано не погодився з тим, що в діях засудженого є склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. 
Посилання засудженого на відсутність доказів, які б підтверджували заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, спростовуються висновком судово-медичної експертизи від 07 вересня 2018 року щодо заподіяння потерпілому саме легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілого, а також тим, що розбій було вчинено із застосуванням ножа і це становило безпосередню небезпеку для життя і здоров`я потерпілого, тобто його дії вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України. Тому, суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи апеляційних скарг захисника і засудженого. 
Колегія суддів вважає, що ухвалений за результатами розгляду апеляційних скарг  вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України та погоджується з наведеним у ньому висновками.
Призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України, для скасування вироку апеляційного суду та задоволення касаційних вимог засудженого немає.   
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Миколаївського апеляційного суду від 16 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.      
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                      ОСОБА_3