ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2021 року          м.Дніпро         Справа №  908/1305/20
          Центральний  апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді: Березкіної О.В. (доповідач)
суддів: Антоніка С.Г., Іванова О.Г.
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу    Концерну “Міські теплові мережі” 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2020 року та додаткове рішення     від 08.10.2020 року (суддя Дроздова С.С.) у справі № 908/1305/20 
за позовом Концерну “Міські теплові мережі”, м. Запоріжжя
до Фізичної особи – підприємця Коровської Ольги Борисівни, м. Запоріжжя
про стягнення 13 317, 57 грн.

ВСТАНОВИВ: 

Позивач -  Концерн “Міські теплові мережі”, звернувся до Фізичної особи – підприємця Коровської Ольги Борисівни  із позовом про  стягнення на свою користь 6 965, 21 грн. основного боргу, 6 075, 22 грн. пені, 168, 25 грн. інфляційних втрат, 108, 89 грн. 3% річних та 2 102 грн. судового збору.  
У подальшому позивач зменшив позовні вимоги, та просив стягнути 1163 грн. 81 коп. основного боргу, 6     075 грн. 22 коп. пені, 168 грн. 25 коп. інфляційних втрат, 108 грн. 89 коп. 3 % річних.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 22.09.2020 року у справі №908/1305/20 позов задоволено частково.
Суд закрив провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі        1 163 грн. 81 коп.
Суд стягнув з Фізичної особи – підприємця Коровської Ольги Борисівни  на користь Концерну “Міські теплові мережі” 530 (п`ятсот тридцять) грн. 39 коп. пені, 48 (сорок вісім) грн. 74 коп. 3 % річних, 32 (тридцять дві) грн. 51 коп. інфляційних втрат, 171 (сто сімдесят одну) грн. 05 коп. судового збору. 
В іншій частині позову відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.10.2020 року у справі №908/1305/20 заяву Фізичної особи – підприємця Коровської Ольги Борисівни задоволено частково.
Суд стягнув з Концерну “Міські теплові мережі” на користь Фізичної особи – підприємця Коровської Ольги Борисівни  7 000 грн. на професійну правничу допомогу; в іншій частині заяви відмовлено.
Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням  господарського суду,  позивач – Концерн “Міські теплові мережі” звернувся з апеляційною скаргою,  в якій просив скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09. 2020 року у справі № 908/1305/20 щодо закриття провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 163, 81 коп., відмовлення в стягненні пені в розмірі 5 561, 83 грн., 3% річних в частині 60, 15 грн., інфляційних втрат в розмірі 135, 74 грн., судового збору в розмірі   1 840, 95 грн. 
Крім того,  позивач просив скасувати додаткове рішення  господарського суду.
В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що  судом першої інстанції безпідставно застосовано при стягненні пені за порушення зобов`язань Закон України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”, незважаючи на правову позицію Верховного суду України, викладену в Постанові Пленуму Вищого  господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» та підтверджену в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі № 904/4156/18 - п. 6.30, відповідно до якої нарахування пені за порушення строків оплати комунальних послуг у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій».
Апелянт посилається на те, що  судом не врахована заборгованість відповідача за минулі періоди, а тому  всі платежі  зараховувались  для погашення минулого боргу.
З огляду на  таке,     відсутні підстави   для закриття провадження у справі, оскільки борг існує у визначеній позивачем сумі.  
Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2020 року у справі № 908/1305/20 та додаткового рішення від 8.10.2020 року.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.11.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Концерну “Міські теплові мережі” на рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2020 року та додаткове рішення від 08.10.2020 року у справі №908/1305/20 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідачем  - Фізичною особою – підприємцем Коровською Ольгою Борисівною, м. Запоріжжя  надано відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи відповідача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просив залишити оскаржуване рішення та додаткове рішення – без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний  апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2006 року між Концерном “Міські теплові мережі” (Теплопостачальна організація) та Приватним підприємцем Коровської Ольги Борисівни (Споживач) укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 101770 (Договір).
Відповідно до п. 1.1 Договору, Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до нього, що є його невід`ємними частинами.
Під час виконання умов договорів, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені даними Договорами, сторони зобов`язуються керуватися Законом України “Про теплопостачання”, «Правилами користування тепловою енергією», «Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду», «Правилами будови і безпечної експлуатації трубопроводів пари та гарячої води», «Правилами технічної експлуатації теплових установок і  мереж», та іншими актами цивільного законодавства і нормативно–правовими актами та  документами (п. 1.2 Договору).
У відповідності із п. 2.1 Договору, теплова енергія відпускається споживачу в Гкал згідно з Додатком 1 до цього договору в гарячій воді на такі потреби: опалення та вентиляцію на протязі опалювального періоду; підігрів води - за наявної можливості; кондиціювання - по замовленню Споживача; інші технологічні потреби - по замовленню Споживача.
Підпунктом 3.2.6 п. 3.2 договору визначено, що Споживач теплової енергії зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором. 
Об`єкт теплопостачання розташований за адресою: нежитлове приміщення № 1 першого поверху для розміщення перукарні за адресою: пр. Соборний, 222 А в м. Запоріжжі.
Позивач посилається на те, що в період з грудня 2018 по квітень 2019, Концерн «МТМ» відпустив відповідачу теплову енергію на загальну суму 6    965 грн. 21 коп. з яких, на думку позивача не сплачено 1163 грн. 81 коп.
Згідно із положеннями п. 6.1 Договору, розрахунки за даним договором здійснюються в грошовій формі або іншій формі, що не заперечує діючому законодавству, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів (цін) діючих на час розрахунків (додаток № 5 до договору) та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії або даних, встановлених розрахунковим способом. 
Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2).
Пунктом 6.4 Договору визначено, що Споживач зобов`язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.
Звертаючись до Фізичної особи – підприємця Коровської Ольги Борисівни  із позовом про  стягнення 1163 грн. 81 коп. основного боргу, 6     075 грн. 22 коп. пені, 168 грн. 25 коп. інфляційних втрат, 108 грн. 89 коп. 3 % річних, позивач - Концерн “Міські теплові мережі” посилався на невиконання  відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за послуги  за відпущену теплову енергію.  
Закриваючи провадження щодо стягнення 1163,81 грн. основного боргу, господарський суд першої інстанції виходив з того, що за заявлений період з грудня 2018 по квітень 2019 поставлена позивачем теплова енергія відповідачем оплачена в повному обсязі.
Стягуючи на користь позивача пеню, 3 % та інфляційні, господарський суд першої інстанції  зробив розрахунок заборгованості за загальний період з 20.01.2019 по 24.05.2019 (по кожному акту окремо) з урахуванням оплат відповідача, а саме: з 20.01.2019 по 30.01.2019 в сумі 2301 грн. 76 коп., з 20.02.2019 по 24.02.2019 в сумі 1885 грн. 43 коп., з 20.03.2019 по 12.02.2020 в сумі 1657 грн. 43 коп., з 20.04.2019 по 05.05.2019 в сумі 1105 грн. 45 коп., з 20.05.2019 по 23.05.2019 в сумі 302 грн. 99 коп., а  тому, стягнув  пеню у сумі  530 грн. 39 коп., 3 % річних в розмірі 48 грн. 74 коп., втрат від інфляції в розмірі 32 грн. 64 коп.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правовідносини сторін врегульовано договором купілі-продажу теплової енергії в гарячій воді.
За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. (ст. 714 ЦК України).
П. 40 Правил користування тепловою енергією № 1198 від 03.10.2007 р. передбачає, що споживач зобов`язаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. 
У відповідності до ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається здійснюється відповідно до умов договору.
Згідно ст. 276 ГК України відповідач зобов`язаний був оплатити відпущену теплову енергію у встановлений термін за встановленими цінами.
Як вбачається з матеріалів справи, за актами приймання-передачі теплової енергії, надання послуг  з централізованого  постачання гарячої води,   позивач надав  відповідачу послуги з  передачі теплової енергії  з грудня 2018 по квітень 2019, що підтверджується наступним:
- Акт від 31.12.2018 року на суму 2501 грн. 76 коп. був оплачений 31.01.2019 року (квитанція № 0.0.1255196858.1);
- Акт від 31.01.2019 року на суму 1885 грн. 43 коп. був оплачений 26.02.2019 року (квитанція № 0.0.1278993777.1);
- Акт від 28.02.2019 року на суму 1657 грн. 45 коп. був оплачений 13.02.2020 року (квитанція № 1869-5330-7625-0031);
- Акт від 31.03.2019 року на суму 1 105 грн. 45 коп. був оплачений 05.06.2019 року (квитанція № 0.0.1344976499.1);
- Акт від 30.04.2019 року на суму 502 грн. 99 коп. був оплачений 24.05.2019 року (квитанція № 0.0.1364578890.1);
- Акт від 30.11.2019 року на суму 982 грн. 46 коп. був оплачений 17.12.2019 року (квитанція № 1811-5618-9851-0937);
- Акт від 31.12.2019 року на суму 1327 грн. 45 коп. був оплачений 22.01.2020 року (квитанція № 0.0.1592258324.1).
Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.
Оскільки  за заявлений  позивачем період  відповідач  повністю  сплатив заявлену  позивачем  суму, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого  висновку про   закриття провадження щодо стягнення  1163 грн. 81 коп. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України внаслідок відсутності предмета спору.
При  цьому, доводи  позивача про те, що   здійснені  відповідачем оплати  були зараховані  для погашення боргу  минулого періоду, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки у даній позовній заяві заявлено конкретний період заборгованості з грудня 2018 по квітень 2019,  а тому,  суд врахував здійснення відповідачем оплати в межах заявленого позивачем періоду.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до  статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на  дати проведених відповідачем оплат, суд першої інстанції здійснив перерахунок  3% річних та інфляційних,  та обґрунтовано  стягнув на користь позивача 3 % річних в розмірі 48 грн. 74 коп., втрати від інфляції в розмірі 32 грн. 64 коп.
Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції  безпідставно застосував при стягненні пені за порушення зобов`язань Закон України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань”,  є  необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до Закону України « Про відповідальність  суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання  прибудинкових територій»  за несвоєчасні   розрахунки  за  спожиті  комунальні  послуги суб`єкти підприємницької діяльності сплачують пеню в розмірі одного відсотка  від  суми  простроченого платежу  за  кожний  день прострочення,  якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін,  але не більше 100 відсотків  загальної суми боргу.
Відповідно до п. 7.2.8 Договору передбачено, що у разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 цього договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5% від суми простроченого платежу (але не більше суми обумовленої чинним законодавством) за кожен день прострочення по день фактичної оплати.
Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.
Оскільки  сторони  обумовили у договорі  розмір пені, який обмежили  розміром подвійної облікової ставки Національного банку України,  то таке  визначення розміру пені не суперечить  Закону України « Про відповідальність  суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання  прибудинкових територій»., а тому   суд першої інстанції  правильно визначив  пеню у розмірі 530,39 грн. за загальний період з 20.01.2019 по 24.05.2019 (по кожному акту окремо) з урахуванням оплат відповідача, а саме: з 20.01.2019 по 30.01.2019 в сумі 2301 грн. 76 коп., з 20.02.2019 по 24.02.2019 в сумі 1885 грн. 43 коп., з 20.03.2019 по 12.02.2020 в сумі 1657 грн. 43 коп., з 20.04.2019 по 05.05.2019 в сумі 1105 грн. 45 коп., з 20.05.2019 по 23.05.2019 в сумі 302 грн. 99 коп. 
Щодо скасування додаткового  рішення, яким  стягнуті на користь  відповідача витрати на правову допомогу,  колегія суддів зазначає наступне.
За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При здійсненні розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.
Таким чином,   розмір  витрат  на правову допомогу підлягає доведенню сторонами.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу,  відповідач надав  договір  про надання  правничої допомоги, перелік та  вартість  послуг за договором, акт приймання-передачі наданих послуг на загальну суму  16 500 грн.
При цьому, позивач, заперечуючи проти    витрат  на правову допомогу, не  навів жодного  доказу на спростування  доводів відповідача, а тому   господарський суд першої інстанції, врахувавши всі обставини справи,   складність справи,  обсяг  наданих послуг,   обґрунтованість  заявлених вимог,   пропорційно розміру задоволених вимог   стягнув на користь відповідача 7000 грн.  витрат  на правову допомогу.
 Інші доводи апелянта є  безпідставними і висновків суду першої інстанції   не спростовують.       
        Таким чином, господарський суд Запорізької області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Концерн “Міські теплові мережі”.

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -     
                              
ПОСТАНОВИВ:
         
Апеляційну скаргу Концерну “Міські теплові мережі” - залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Запорізької області від 22.09.2020 року та додаткове рішення від 08.10.2020 року (суддя Дроздова С.С.) у справі №908/1305/20 - залишити без змін.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Концерн “Міські теплові мережі”.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3    ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.         
Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.02.2021 року.

Головуючий суддя                                                                         О.В.Березкіна

Суддя                                                                                               С.Г.Антонік

Суддя                                                                                                О.Г.Іванов

У зв`язку з припиненням відправлення поштової кореспонденції в Центральному апеляційному господарському суді, про що складений акт від 23.11.2020, копії постанови Центрального апеляційного господарського суду від 22.02.2021 у справі №908/1305/20 поштою не надсилаються.
Надіслати копії цієї постанови на електронну адресу: Концерну “Міські теплові мережі”, м. Запоріжжя,  Фізичної особи – підприємця Коровської Ольги Борисівни, м. Запоріжжя.