УХВАЛА

22 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 360/617/20
адміністративне провадження № К/9901/164/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів - Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевіривши   касаційну скаргу   Управління державної міграційної служби України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року у справі №360/617/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів, зобов`язання вчинити дії, 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Управління державної міграційної служби України в Луганській області, у якій просила суд: 

- визнати протиправним та скасувати повідомлення відповідача про відмову в прийнятті (розгляді) документів від 16 січня 2020 року № 44011100000194;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути пакет документів, що наданий громадянкою Індії ОСОБА_1 , для обміну посвідки на тимчасове проживання, з урахуванням правових висновків суду;

- стягнути з Держави Україна в особі Управління державної міграційної служби України в Луганській області на користь позивача моральну шкоду у розмірі: 50 000,00 грн;

- стягнути на користь позивача суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі: 10 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Луганській області;

- стягнути на користь представника позивача суму судового збору у розмірі: 3 153,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Управління державної міграційної служби України в Луганській області.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року, позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано повідомлення Управління Державної міграційної служби в Луганській області від 16 січня 2020 року № 44011100000194 про відмову в прийнятті (розгляді) документів; 

- зобов`язано Управління Державної міграційної служби в Луганській області повторно розглянути пакет документів, поданий громадянкою Індії ОСОБА_1 , для обміну посвідки на тимчасове проживання з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. 

У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить поновити пропущений процесуальний строк й зазначає, що вже звертався до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначені судові рішення, проте ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 22 грудня 2020 року його первісну скаргу було повернуто. Посилаючись на те, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду, Управління державної міграційної служби України в Луганській області просило суд поновити пропущений процесуальний строк.

Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу (частина третя статті 329 КАС України).

Управління державної міграційної служби України в Луганській області у своїй касаційній скарзі зазначає, що виходячи з того, що право на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції було реалізовано у встановлений законом строк шляхом подання первісної касаційної скарги, процесуальний строк на подання цієї касаційної скарги пропущений ним з поважних причин.

Оскільки повторна касаційна скарга була подана до Верховного Суду у стислі строки, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення  скаржнику строку звернення до суду. 

Одночасно, на підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, справа №360/617/20 була розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності  обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Однак, у касаційній скарзі відсутнє будь-яке посилання Управління державної міграційної служби України в Луганській області на передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України випадки. Мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться лише до переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками суду попередніх інстанцій щодо застосування норм законодавства.

За таких обставин, Верховний Суд зазначає, що оскільки пункт 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судових рішень, що не підлягають касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї правової норми, проте відповідачем таких винятків не зазначено, а аргументи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Водночас, Суд наголошує, що посилання на відповідний підпункт пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України має обов`язково наводитись у поєднанні із зазначенням підстави передбаченої частиною четвертою статті 328 КАС України.

Так, в обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» під час звернення іноземців до Управління державної міграційної служби України в Луганській області з питання обміну посвідки на тимчасове проживання в частині строку звернення особи. Однак, таке обґрунтування не є достатнім у розумінні пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. 

Пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Слід зазначити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Обґрунтування підстав касаційного оскарження зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги в частині, зокрема, зазначення підстав касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Одночасно, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Визнати поважними підстави пропуску строку Управлінням державної міграційної служби України в Луганській області на касаційне оскарження рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року у справі №360/617/20  і поновити його.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаргу   Управління державної міграційної служби України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 9 липня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 4 листопада 2020 року у справі №360/617/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України в Луганській області про визнання протиправним та скасування повідомлення про відмову в прийнятті (розгляді) документів, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
Л.О.    Єресько
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду