ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2689/21 Справа № 202/4623/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року                 колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого – судді Демченко Е.Л.
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

в с т а н о в и л а:

       У серпні 2018 року АТ КБ “ПриватБанк” звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
       Вказували, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08 жовтня 2010 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 11 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 31 березня 2018 року за договором виникла заборгованість на загальну суму 117 742 грн.15 коп. 
       Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за договором №б/н від 08 жовтня 2010 року у розмірі 117 742 грн.15 коп. та судовий збір.
       Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 08 жовтня 2010 року, станом на 31 березня 2018 року, у розмірі 117 742 грн.15 коп., з яких: 10 412,92 грн. – тіло кредиту; 107 329,23 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн. 
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року залишено без задоволення.
       В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач не знав про розгляд справи та не отримував судових повісток; позивачем не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам, заявлені ними суми до стягнення не ґрунтуються на умовах кредитного договору; банк не надав первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита; у матеріалах справи відсутні будь-які документи, що підтверджують факт звернення кредитора до ОСОБА_1 про дострокове погашення суми заборгованості за кредитом.
       АТ КБ “ПриватБанк” надало відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення місцевого суду залишити без змін. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга  ОСОБА_1  на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повному обсязі, з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ “ПриватБанк”) укладено договір №б/н про отримання кредиту у розмірі 11 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
       Судом також встановлено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг.
       Із заяви відповідача вбачається, що він ознайомлений та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.
       На підтвердження наявності заборгованості банком надані відповідні розрахунки заборгованості відповідача за кредитним договором від 08 жовтня 2010 року, згідно з якими заборгованість останнього, станом на 31 березня 2018 року, становить 117 742,15 грн., з яких: 10 412,92 грн. – тіло кредиту; 107 329,23 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. 
       Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував зобов`язань за договором, підвищення процентної ставки є реакцією на порушення зобов`язань за договором і не може вважатися таким, що зумовлене збільшенням кредитного ризику, оскільки підвищення кредитного ризику – це ймовірна можливість виникнення ускладнень при виконанні договору, а в даному випадку йдеться про збільшення процентів внаслідок порушення договору.
       Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
       Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
       Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
       Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
       При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.
       Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення процентів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з матеріалів справи, а саме: з анкети-заяви, заповненої ОСОБА_1 08 жовтня 2010 року (а.с.9 зворот), вбачається, що сторони погодили кредитний ліміт, в довідці про умови кредитування з використанням кредитки “Універсальна, 55 днів пільгового періода” (а.с.10), підписаної ОСОБА_1 08 жовтня 2010 року, сторони погодили базову процентну ставку за кредитом в розмірі 2,5% (нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році). 
       Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч.ч.4-6 ст.1056-1 ЦК України.
       Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.
       Як вбачається з матеріалів справи позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.
       Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
       Такої ж позиції притримується Верховний Суд у постанові від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц.
       Однак, як вбачається з наданого банком розрахунку, з 01 вересня 2014 року банк в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 34,8%, при цьому матеріали цивільної справи не містять доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.
       У зв`язку з зазначеним вимоги позовної заяви про стягнення з відповідача відсотків є частково обґрунтованими та підлягають задоволенню лише за період з 08 жовтня 2010 року до 01 вересня 2014 року в розмірі 50 грн.38 коп., що згідно розрахунку позивача є нарахованими відсотками на залишок поточної заборгованості за кредитом відповідно до процентної ставки узгодженої сторонами. 
       Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано пояснення щодо нарахування заборгованості по процентам, заявлені позивачем суми до стягнення процентів не ґрунтуються на умовах кредитного договору є обґрунтованими.
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
       Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду підлягає скасуванню в частині визначення розміру суми відсотків, що підлягають стягненню з відповідача, зазначивши, що дана вимога підлягає частковому задоволенню: з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування кредитом за період з 08 жовтня 2010 року до 01 вересня 2014 року в розмірі 50 грн.38 коп.
       Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, загальна сума заборгованості за кредитним договором №б/н від 08 жовтня 2010 року, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк”, підлягає зміні з 117 742 грн.15 коп. на 10 463 грн.30 коп.
       В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду справи, пропорційно до задоволених вимог позовної заяви, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині суми стягнутих судових витрат з ОСОБА_1  на користь АТ КБ “ПриватБанк” шляхом їх зменшення з 1 762 грн.  до 156 грн.64 коп.; з АТ КБ “ПриватБанк” на користь апелянта підлягають стягненню судові витрати за звернення з апеляційною скаргою, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, в розмірі 2 408 грн.03 коп.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково. 

       Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року скасувати в частині стягнення відсотків за користування кредитом за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2010 року та в цій частині ухвалити нове рішення.

       Позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” відсотків за користування кредитом за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2010 року задовольнити частково.

       Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” (ЄДРПОУ 14360570) відсотки за користування кредитом за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2010 року в розмірі 50 грн.38 коп. за період з 08 жовтня 2010 року до 01 вересня 2014 року.

       В задоволенні вимоги акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2010 року за період з 01 вересня 2014 року відмовити.

       Змінити заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року, зазначивши загальну суму заборгованості за кредитним договором б/н від 08 жовтня 2010 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” як 10 463 грн.30 коп. замість 117 742 грн. 15 коп.

       Змінити заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року в частині визначення судових витрат, що підлягають стягненню з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”, зменшивши їх розмір з 1 762 грн. до 156 грн.64 коп.

       В іншій частині заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

       Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк”(ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 2 408 грн.03 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 10 лютого 2021 року.

               Головуючий:                                                Демченко Е.Л.

               Судді:                                                        Куценко Т.Р.

                                Макаров М.О.