Справа № 464/5472/16-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/4007/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:62

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                27 січня 2021 року                                  м.Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Юзефович Ю.І., 
з участю: позивача  ОСОБА_1 , її представника –
ОСОБА_2 , представника відповідача 
ОСОБА_3  – ОСОБА_4 ,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , третя особа – Четверта Львівська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права на спадкування та усунення від права на спадкування, 

                          в с т а н о в и л а:
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, уточненим заявою від 04.10.2016 року (а.с.71-74 т.1), в якому просила: встановити факт спільного проживання однією сім`єю її ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2002 року по день його смерті; визнати за нею право на спадкування майна померлого ОСОБА_6 в третій черзі; усунути спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від права на спадкування майна спадкодавця ОСОБА_6 .
Свої вимоги позивач обгрунтовувала тим, що ОСОБА_6 був чоловіком її матері ОСОБА_7 , з яким мати зареєструвала шлюб 20.07.2002 року, хоча сімейні відносини між ними виникли ще з 1998 року і з того часу вони всі разом проживали однією сім`єю, однак, мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і позивач здійснювала постійний догляд за ОСОБА_6 , як за членом своєї сім`ї до дня його смерті: допомагала в побуті, купувала ліки, здійснила поховання.
Зазначає, що ОСОБА_6 був особою похилого віку, інвалідом першої групи, мав каліцтво, у зв`язку з чим потребував постійного стороннього догляду та допомоги, яку вона йому надавала з 2002 року до дня смерті, що підтверджується довідкою управління соціального захисту Сихівського району м. Львова.
Після смерті ОСОБА_6 залишилась спадщина – квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві власності, однак, звернувшись у березні 2016 року до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, їй роз`яснили, що для отримання права на спадкування, як спадкоємця четвертої черги за законом, їй необхідно встановити в судовому порядку факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Позивач вважає, що має право на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги за законом, оскільки протягом тривалого часу опікувалась ОСОБА_6 , матеріально забезпечувала та надавала йому допомогу, який через похилий вік та наявне у нього каліцтво був у безпорадному стані. 
Також їй стало відомо, що свої права на спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_6 , заявляють відповідач ОСОБА_3 , яка є двоюрідною сестрою померлого і відноситься до третьої черги спадкоємців за законом, та ОСОБА_5 – спадкоємець п`ятої черги за законом, однак, відповідачі ніколи не цікавилися станом здоров`я ОСОБА_6 і не надавали йому жодної матеріальної допомоги, а тому підлягають усуненню від права на спадкування після його смерті. 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з липня 2002 року по день його смерті.
Надано ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкоємцями третьої черги.
В задоволенні інших позовних вимог, а саме, вимоги про усунення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_6 – відмовлено.
Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_3 , просила рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог позивача і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачеві у задоволенні її вимог в повному обсязі.
Свої доводи апелянт обґрунтовувала тим, що суд не дав належної правової оцінки показанням допитаних у судовому засіданні свідків, зокрема, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були сусідами померлого та є не зацікавленими особами, показаннями яких, на переконання апелянта, спростовано факт проживання позивача із померлим однією сім`єю, оскільки, як показали ці свідки, ОСОБА_6 протягом більше десяти років проживав у своїй квартирі на АДРЕСА_1 , а вони допомагали купувати йому необхідні продукти харчування та відвідували його, однак, суд надав перевагу показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які є свідками зі сторони позивача, а тому зацікавленими особами.
Також апелянт вважає, що суд безпідставно не врахував письмові докази, зокрема, довідку Сихівського відділу соціального захисту населення, якою підтверджено факт проживання ОСОБА_6 до дня смерті за адресою: АДРЕСА_1 . 
На переконання апелянта, суд підмінює поняття догляду за ОСОБА_6 , який повинна була здійснювати ОСОБА_1 , та факт спільного проживання однією сім`єю, проте, ОСОБА_6 не проживав із ОСОБА_1 однією сім`єю на АДРЕСА_2 , оскільки постійним місцем його проживання була квартира по АДРЕСА_1 .
Апелянт звертає увагу, що факт постійного проживання ОСОБА_6 у належній йому на праві власності квартирі по АДРЕСА_1 підтверджується також висновком ДІМ Сихівсього РВ ЛМУ ГУМВС України Томківа І.С. за результатами розгляду скарги мешканців будинку по АДРЕСА_3 щодо систематичного розпивання в квартирі спиртних напоїв з невідомими людьми, в якому зазначено, що сам ОСОБА_6 повідомив, що до нього приходять люди, які доглядають за ним, оскільки він є інвалідом війни. 
Апелянт переконана, шо вказаними доказами підтверджено і визнано самим ОСОБА_6 той факт, що ним опікувались сторонні люди, тому факт спільного проживання ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_1 однією сім`єю не доведено.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року в частині залишення без змін рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року про надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_6 разом із спадкоємцями третьої черги скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю з липня 2002 року до дня його смерті – залишено без змін.
Таким чином, з урахуванням вимог ст.367 ЦПК України та постанови Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, справа переглядається апеляційним судом у межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 лише в частині оскарження рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року про надання ОСОБА_1 права на спадкування після смерті ОСОБА_6 разом із спадкоємцями третьої черги.
В судове засідання апеляційного суду відповідач  ОСОБА_5  та представник третьої особи Четвертої Львівської державної нотаріальної контори не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення сторони відповідача ОСОБА_3 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, в частині позовних вимог, справа в якій передана Верховним Судом на новий апеляційний розгляд, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав. 
Статтею 1263 ЦК України визначено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
Відповідно до частини четвертої статті 1266 ЦК України, двоюрідні брати та сестри спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (за правом представлення). 
Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. 
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Так, зокрема, частиною другою статті 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Отже, для набуття права на спадкування фізичною особою, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, необхідна сукупність передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України умов.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Судом встановлено, що  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є вітчимом позивача ОСОБА_1 , перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю позивача – ОСОБА_7 з 20.07.2002 року (а.с.10 т.1) і пережив свою дружину, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8 т.1).
ОСОБА_6 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , в якій він був зареєстрованим до дня смерті (а.с.6, 9 т.1).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7 т.1).
10.03.2016 року на підставі заяви позивача ОСОБА_1 . Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №121 після смерті ОСОБА_6 (а.с.13, 38-39 т.1). 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 серпня 2017 року та постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, встановлено факт проживання позивача ОСОБА_1 із ОСОБА_6 однією сім`єю з липня 2002 року до дня його смерті.
Отже, відповідно до статті 1264 ЦК України, позивач ОСОБА_1  відноситься до спадкоємців четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_6 .   
Окрім неї, свої права на спадкове майно, що залишилось після смерті  ОСОБА_6 , заявляють відповідач ОСОБА_3 , яка є двоюрідною сестрою спадкодавця та відноситься до третьої черги спадкоємців за законом (а.с.50, 112-114 т.1), і відповідач ОСОБА_5 (а.с.36, 40 т.1), який називає спадкодавця двоюрідним дядьком, тому належить до п`ятої черги спадкоємців за законом. 
З медичного висновку ЛКК Комунальної 4-ї міської поліклініки м. Львова від 11.06.2009 року №590 (а.с.100 т.1) встановлено, що ОСОБА_6 був інвалідом армії І-ої групи, мав каліцтво (ампутаційна кукса в/з правого стегна, ампутаційна кукса н/з лівого передпліччя) та за станом здоров`я потребував постійного стороннього догляду, не був здатним до самообслуговування.
Згідно з інформацією, наданою Сихівським відділом соціального захисту у листі від 29.04.2016 року на запит адвоката (а.с.103 т.1), позивач ОСОБА_1 перебувала на обліку в Сихівському відділі соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради з 27.11.2002 року по 06.03.2016 року та одержувала компенсаційну виплату по догляду за інвалідом І-ої групи – ОСОБА_6 і знята з обліку у зв`язку з його смертю. 
Розмір щомісячної компенсаційної виплати, зокрема, у січні та лютому 2016 року становив 19 грн. 87 коп., а тому підстав для висновку про достатність цих коштів для утримання інваліда ОСОБА_6 , немає.
Той факт, що ОСОБА_6 отримував пенсію, не є безспірним доказом відсутності матеріального утримання зі сторони позивача, окрім того, немає доказів, які б підтверджували наявність доручення ОСОБА_6 , оформленого на позивача, на одержання та розпорядження його пенсією для забезпечення свого матеріального утримання, до того ж, сама апелянт звертає увагу на докази про випадки розпивання спиртних напоїв ОСОБА_6 із сторонніми людьми за зареєстрованим місцем його проживання, а тому підстав стверджувати, що отриманих ним коштів у виді пенсії вистачало для забезпечення його необхідним утриманням (продуктами харчування, ліками тощо), немає.
При цьому, необхідно зазначити, що у частині другій статті 1259 ЦК України не визначено обов`язковою умовою для надання фізичній особі права на спадкування із спадкоємцями попередніх черг забезпечення цією особою повного матеріального утримання спадкодавця.
Також встановлено, що як інвалід, ОСОБА_6 через органи соціального захисту Львівської обласної державної адміністрації 28.04.2007 року був забезпечений автомобілем марки ЗАЗ-11027040, реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я, за заявою ОСОБА_6 від 10.09.2007 року (а.с.229 т.1), 01.11.2007 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Львівської ОДА було видане доручення від 01.11.2007 року №10-9749 на право керування транспортним засобом по обслуговуванню інваліда – зятю ОСОБА_11 (а.с.104 т.1), який є чоловіком позивачки ОСОБА_1 .
Таким чином, наявність у  ОСОБА_6 каліцтва та нездатність у зв`язку з цим до самообслуговування, потреба у сторонньому догляді, допомозі та піклуванні підтверджена названим вище медичним висновком, а тому у колегії суддів не викликає сумніву та обставина, що за життя ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані, оскільки він не міг самостійно забезпечити умови свого життя без стороннього догляду, допомоги та піклування, зокрема: помити після себе посуд (відсутність руки), прибрати своє помешкання (відсутність ноги та руки), приготувати їжу (відсутність руки), самостійно забезпечити дотримання правил особистої гігієни (відсутність руки та ноги), самостійно відвідати медичний заклад тощо.
Доводи апелянта про те, що його бачили одного у своєму помешканні або із сторонніми людьми, які разом з ним розпивали спиртні напої, у зв`язку з чим і поступила в правоохоронні органи у 2014 році скарга від сусідів (а.с.200-201 т.1), жодним чином не спростовують усіх вище перерахованих і наявних у померлого ОСОБА_6 ознак безпорадного стану, оскільки, навіть, якщо він і залишався періодично, на короткий проміжок часу у своїй квартирі наодинці або з іншими особами, він не міг постійно (тривалий час) обходитись без піклування та надання йому необхідної допомоги в дотриманні елементарних та обов`язкових для кожної людини правил гігієни, допомоги в побуті, приготуванні їжі, забезпечення необхідними продуктами харчування, ліками тощо, які йому протягом тривалого часу до дня його смерті надавала позивач, а також її чоловік, якого він називав зятем і якому, за його заявою, було видано доручення на право керування транспортним засобом для обслуговування інваліда.
Необхідно також зазначити, що у зв`язку із забезпеченням належного догляду та піклування за ОСОБА_6 протягом тривалого часу, в тому числі й після смерті його дружини – матері позивача, ОСОБА_6 , маючи назване вище каліцтво, пережив дружину на п`ять років і помер у віці 67 років.
Отже, колегія суддів доходить висновку про доведеність позивачем наявності усіх обов`язкових умов у своїй сукупності для надання їй за рішенням суду права на спадкування із спадкоємцями третьої черги за законом. 
Також колегія суддів враховує, що за вказаних вище фактичних обставин справи, висновок суду першої інстанції про надання позивачеві права на спадкування разом із спадкоємцями третьої черги не лише відповідає наведеним вище вимогам закону, а є справедливим по відношенню до позивача, яку померлий вважав своєю дочкою і, очевидно, не будучи обізнаним із законом, сподівався на те, що все належне йому майно залишиться саме їй, що свідчить про відсутність складеного ним заповіту, окрім того, якби була живою мати позивача, то саме вона успадкувала б все майно після смерті свого чоловіка.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог закону лише в оскаржуваній частині рішення, а оскільки відповідач ОСОБА_3 та інші учасники справи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги позивача про усунення відповідачів від права на спадкування не оскаржували, тому колегія суддів не має правових підстав для перевірки правильності висновків суду першої інстанції в цій частині, на відповідність їх встановленим обставинам справи та вимогам закону, в тому числі й щодо наявності чи відсутності перебування ОСОБА_6 у безпорадному стані, як однієї з підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для вирішення питання про усунення спадкоємця від права на спадкування за законом. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не дають правових підстав для іншого висновку по суті вирішення спору в оскаржуваній частині рішення, ніж того, якого дійшов суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача про надання їй права на спадкування після смерті  ОСОБА_6  разом із спадкоємцями третьої черги і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування рішення в цій частині, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, яка переглядається апеляційним судом на новому апеляційному розгляді справи, – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:
апеляційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02 лютого 2017 року в частині надання  ОСОБА_1 права на спадкування після смерті  ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із спадкоємцями третьої черги – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 08 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.

Судді:                                                                         Копняк С.М.
       
                                                                Ніткевич А.В.