КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 760/20903/20	
Провадження № 33/824/940/2021
Головуючий в суді першої інстанції: Агафонов С.А. 
Доповідач: Трясун Ю.Р. 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
15 лютого 2021 року                                                                                місто Київ 
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Трясун Ю.Р., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1  ст. 130 КУпАП,- 
 
за участю особи, притягнутої до адміністративної відповідальності	 	  ОСОБА_1 	
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою судді Солом`янського районного суду міста Києва від      03 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
 
Відповідно до постанови, 06 вересня 2020 року о 00 год. 05 хв. в м. Києві по проспекту Відрадному, 52, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Saipa Tiba», з номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість обличчя, зіниці очей, що не реагують на світло. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати постанову Солом`янського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року та закрити провадження щодо нього у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що не погоджується із постановою суду першої інстанції, вважає її незаконною та такою що постановлена з істотним порушенням норм процесуального та матеріального права.
ОСОБА_1 вказує, що суд, всупереч вимог КУпАП та нормативним документам, що регламентують складання та оформлення матеріалів у справах про адміністративні правопорушення, прийняв як належні та допустимі докази протокол про адміністративне правопорушення, додані до нього пояснення та фрагменти відеозапису.
Як зазначає апелянт, рішення суду ґрунтується на припущенні, що       06 вересня 2020 року не було законних підстав для проведення огляду ОСОБА_1 саме з відбором для дослідження крові, оскільки таке припущення не підтверджується жодним доказом.
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що висновок суду про необхідність дослідження біологічної речовини, а саме сечі, на думку апелянта, є хибним, оскільки судом не було повно з`ясовано обставини справи.
При цьому, як зазначає апелянт, з наданих поліцією фрагментів відео, на яких відсутня більша частина фактичних обставин проведеного огляду у лікаря нарколога, відсутні докази на підтвердження того, що взагалі відбір біологічної речовини «сечі» був фізично можливим.   
 
Переглянувши справу за апеляційною скаргою, заслухавши пояснення  ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
 
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх доказів в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
На думку апеляційного суду, суддя першої інстанції, розглядаючи справу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, в повній мірі дотримався вимог закону. 
Оскаржуючи постанову суду першої інстанції апелянт зазначає, що наявні в матеріалах справи докази, саме: протокол про адміністративне правопорушення, пояснення свідків та відеозапис з нагрудної камери працівника поліції - є недопустимими доказами. 
Апеляційний суд зазначає, що доводи ОСОБА_1 про недопустимість доказів, які викладені в апеляційній скарзі, не містять будь-якого обґрунтування в чому саме полягає їх недопустимість, як і не зазначено жодних конкретних норм, яким би вони не відповідали. Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків, відеозаписом.
При цьому, КУпАП не обмежує суд в питанні оцінки доказів, зокрема таких, які містяться в письмових поясненнях свідків чи відеозаписі.
Із досліджених апеляційним судом письмових пояснень свідків      ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності відмовився у встановленому законом порядку пройти перевірку для визначення стану сп`яніння, про що вони засвідчують своїм підписом.
Такі пояснення свідків не містять неточностей чи суперечностей та повністю узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, відтак суд вірно визнав їх належними та допустимими доказами.
Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що наявний в матеріалах справи відеозапис містить лише фрагменти події, то апеляційний суд зазначає, що для вирішення справи важливими є лише ті фактичні дані, зафіксовані за допомогою відеокамери поліцейського, які свідчать про вчинення адміністративного правопорушення, або про протилежне. Відповідно до наданого відеозапису, на ньому повністю відображена подія вчиненого  ОСОБА_1  правопорушення. 
Отже, зафіксована на відеозаписах інформація є достатньою, вонапідтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції відеозапис з нагрудної відеокамери (відеореєстратора) поліцейського вірно прийнятий як належний та допустимий доказ.
Так, із наявного в матеріалах справи протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 131195 від 06 вересня 2020 року, складеного інспектором роти № 5 батальйону № 3 полку № 1 з (ОПБ) УПП в м. Києві ДПП лейтенантом поліції Шевиж О.М. вбачається, що 06 вересня 2020 року о 00 год. 05 хв. в м. Києві проспект Відрадний, 52, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Saipa Tiba», з номерним знаком НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: поведінка, що не відповідає обстановці, неприродна блідість, зіниці очей, що не реагують на світло, від проходження огляду на стан сп`яніння, у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
Отже протокол серії ДПР18 № 131195 від 06 вересня 2020 року, складений у відповідності до вимог КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС від 07 листопада 2015 року № 1395, відповідає вимогам діючого законодавства. 
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд належним чином не дослідив того, що в матеріалах справи відсутні докази про те, що відбір біологічної речовини сечі був фізично можливим, у зв`язку з чим апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 12 Розділу III Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року № 1452/735 (далі - Інструкція), предметом дослідження біологічного середовища можуть бути слина, сеча та змиви з поверхні губ, шкірного покриву обличчя і рук.
При цьому п. 13 Розділу III наведеної Інструкції передбачено, що для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу.
Відповідно до фактичних даних, зафіксованих на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції, неодноразові вимоги патрульного поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 ігнорував та ухилявся від чіткої відповіді, при цьому вимагав від лікаря провести огляд із взяттям аналізу крові, а не сечі. Апеляційний суд зазначає, що як працівниками поліції так і судом першої інстанції вірно розцінено такі дії ОСОБА_1 , як відмова від проходження огляду.
При цьому апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, не наділений правом встановлювати працівникам поліції та лікарям вимоги до порядку проходження огляду, зокрема проведення огляду із проведенням лабораторного дослідження крові.
Також, апеляційний суд вважає безпідставною вимогу ОСОБА_1 про те, що він буде здавати кров для проведення лабораторного аналізу, оскільки будь-яких даних про неможливість надання зразків біологічних середовищ, зокрема, сечі він не повідомляє. 
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року суд зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
При цьому, будь-яка особа, яка отримала посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зобов`язана знати правила дорожнього руху України.
Так, у п. 2.5 ПДР України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення, зокрема, стану наркотичного сп`яніння. 
Таким чином ОСОБА_1 повинен був виконати вимоги інспектора патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння. Не виконавши це він вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, про що судом першої інстанції зроблений правильний висновок.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Апеляційний суд вважає, що суд цих вимог закону дотримався в повній мірі та ухвалив рішення, яке є вмотивованим, а викладені в ньому висновки відповідають фактичним обставинам справи, відтак підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Солом`янського районного суду міста Києва від         03 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                         Ю.Р.Трясун