КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа № 753/13398/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/305/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
10 лютого 2021 року                                                                                                    м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                 
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                 
                                         при секретарі      Маштаковій Т.Ф.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед», третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Даниленко В.В., 
    встановив:
 
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з названим позовом до суду.
Просив: стягнути з ТОВ «Компанія «Інкомед» на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, з 22 травня 2014 року і на теперішній час, з урахуванням вимог ст. 95 КЗпП України та п. 10 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року; зобов`язати ТОВ «Компанія «Інкомед» здійснити в повному обсязі всі передбачені чинним законодавством України обов`язкові відрахування до державних фондів соціального страхування з 01 грудня 2000 року і по теперішній час; стягнути з ТОВ «Компанія «Інкомед» на свою користь борг з урахуванням інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми з 22 травня 2014 року і по теперішній час; стягнути з ТОВ «Компанія «Інкомед» на свою користь 24 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 серпня 2003 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі змінено формулювання звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «Компанія «Інкомед» за наказом №16 від 05 грудня 2000 року із «звільнення за прогули» на «звільнення за власним бажанням», зобов`язано ТОВ «Компанія «Інкомед» видати ОСОБА_1 трудову книжку, стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 432,29 грн, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12 591,65 грн та моральну шкоду у сумі 12 250 грн.
Оскільки рішення суду протягом дев`яти років не було виконано, ОСОБА_1 звернувся до суду вдруге із позовом.
Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з ТОВ «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 26 серпня 2003 року по день винесення рішення в розмірі 49 876 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Стягнуто з ТОВ «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі  8 315 грн 47 коп., інфляційні втрати в розмірі 41 487 грн 17 коп., моральну шкоду в розмірі 70 000 грн 00 коп., а всього стягнуто 119 802 грн 64 коп. Проведено розподіл судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.
Позивач зазначає, що і на теперішній час рішення суду не виконано в примусовому порядку.
З дня постановлення наказу про звільнення ОСОБА_1 і на теперішній час товариство не виплатило всіх належних позивачу сум, не видало трудову книжку, чим порушило трудові права позивача.
Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки, з 22 травня 2014 року по дату винесення рішення суду, а саме по 16 версеня 2019 року.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 загальна суму боргу яка станом на 22 травня 2014 року становить 194 952 грн 58 коп., інфляційні втрати з 01 червня 2014 року по 31 серпня 2019 року (включно) становлять 259 091 грн 98 коп., три відсотки річних з 22 травня 2015 року по 15 вересня 2019 року (включно) становлять 33 224 грн 25 коп.
Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.
В решті позову відмовлено.
Додатковим заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2020 року стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки за період з 22 травня 2014 року по дату винесення рішення суду, а саме по 16 вересня 2019 року, у сумі 24 623 грн 50 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати, та ухвалити нове не заочне рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.
У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлялись належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності вини відповідача у непроведенні з позивачем розрахунків при звільненні. 
Крім того, виходячи з положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми з 22 травня 2014 року і по теперішній час.
Стягуючи моральну шкоду у розмірі 50 000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив із засад розумності, виваженості та справедливості та враховував характер та обсяг заподіяних  позивачу моральних страждань, ступінь вини відповідача, істотність вимушених  змін у його життєвих стосунках.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити в повному обсязі всі передбачені чинним законодавством обов`язкові відрахування до державних фондів соціального страхування, починаючи з 01 грудня 2000 року і по теперішній час, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та безпідставності такої вимоги, оскільки позивач з 05 грудня 2000 року звільнений з роботи у ТОВ «Компанія «Інкомед» на підставі наказу № 16 від 05 грудня 2000 року.
Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Встановлено, що з 05 травня 2000 року по 05 грудня 2000 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Компанія «Інкомед».
Наказом № 16 від 05 грудня 2000 року ОСОБА_1 звільнений з роботи  за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2003 року було змінено формулювання причини звільнення ОСОБА_3 з роботи з ТОВ «Компанія «Інкомед» за наказом № 16 від 05 грудня 2000 року з «звільнення за прогули» на «звільнення за власним бажанням», зобов`язано ТОВ «Компанія «Інкомед» видати ОСОБА_1 трудову книжку, стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 432 грн 29 коп, середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 12 591 грн 65 коп. та моральну шкоду у сумі 12 250 грн. У задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Компанія «Інкомед»,  третя особа: ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку після звільнення та затримки видачі трудової книжки, стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 26 серпня 2003 року по день винесення рішення в розмірі 49 876 грн 00 коп., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн 00 коп.
В решті позову відмовлено.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних, відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Стягнуто з ТОВ «Компанія «Інкомед» на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі  8 315 грн 47 коп., інфляційні втрати в розмірі 41 487 грн 17 коп., моральну шкоду в розмірі 70 000 грн 00 коп., а всього стягнуто 119 802 грн 64 коп. 
Проведено розподіл судових витрат. 
В решті рішення суду залишено без змін.
Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що судові рішення не виконані. З 05 грудня 2000 року і по теперішній час товариством не виплачено всі належні суми при звільненні та не видано трудову книжку. У зв`язку із відсутністю трудової книжки позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на працю. Враховуючи наведене з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки. 
Також товариством не виконано грошове зобов`язання щодо виплати позивачу грошових коштів на загальну суму 194 952 грн 58 коп., тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних.
Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач зазначив, що незаконними діями відповідача та третьої особи йому спричинено значної моральної шкоди, яка виражена в стражданнях за незаконне звільнення, відсутність тривалий час грошових коштів на існування, відсутність на руках трудової книжки, неможливість протягом понад п`ятнадцяти років реалізувати право на працю.
Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.
Відповідно до ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2003 року на користь ОСОБА_1 підлягала стягненню сумасереднього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05грудня 2000 року по 26 серпня 2003 року в розмірі 12 591 грн 65 коп.
Вказаним рішенням встановлено, що середньоденна заробітна плата становила 18 грн 50 коп.
Отже, враховуючи середньоденну заробітну плату (18 грн 50 коп), час затримки розрахунку - 1 331 роб. дн. (з 22 травня 2014 року по 16 вересня 2019 року), середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та затримки видачі трудової книжки становив 24 623 грн 50 коп. 
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 22 травня 2014 року та стягнення загальної суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 23 ЦК України, ст. 237-1 КЗпП України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач.
Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо безпідставності позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити в повному обсязі всі передбачені чинним законодавством обов`язкові відрахування до державних фондів соціального страхування, починаючи з 01 грудня 2000 року і по теперішній час, оскільки позивач з 05 грудня 2000 року звільнений з роботи у ТОВ «Компанія «Інкомед».
Доводи апеляційної скарги про те, що постановлення заочного рішення суперечить вимогам п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, колегія суддів не приймає, оскільки справа перебувала у провадженні суду з вересня 2016 року, судові засідання неодноразово відкладались через відсутність відомостей про належне повідомлення відповідача.
Тому, з урахуванням положень ч. 2 ст. 210 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті, суд першої інстанції обґрунтовано постановив заочне рішення.
Доводи апеляційної скарги про те, що мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача становить 2 631 360 грн, колегія суддів не приймає, оскільки для даної категорії справ, чинним законодавством не встановлений мінімальний розмір моральної шкоди.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 16 вересня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-    
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2021 року.

 
 
Головуючий                                                                                               Є.В. Болотов 

 
 
Судді:                                                                                                         О.Ф. Лапчевська

 
 
                                                                                                                    С.Г. Музичко