ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2021 року                            м. Дніпро                         Справа №  904/4611/20
      Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач),
суддів:                       Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

розглянувши у порядку письмового провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу 
Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020р. 
(суддя Пання С.П., м. Дніпро, повний текст рішення складено 27.11.2020 р.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини", м. Дніпро 
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград 
про стягнення заборгованості в розмірі 103248,69 грн.   
                                                 ВСТАНОВИВ:
1.                Короткий зміст позовних    вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", про стягнення заборгованості в розмірі 103248,69 грн., з яких: 98442,24 грн. - основний борг, 879,52 грн. - 3% річних, 3 926,93 грн. - пеня, а також суми сплаченого судового збору.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 5767-ПУ-УМТС-Т від 18.01.2018 р. та специфікації від 25.02.2020 р., в частині здійснення розрахунків.
        Відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши у відзиві на позов, що п. 5.4 Договору № 5767-ПУ-УМТС-Т від 18.01.2018р. сторони передбачили, що розрахунки за отриману продукцію здійснюються на підставі отриманого Покупцем рахунку та при умові надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, але позивач до позовної заяви не залучає доказів виконання ним умов, встановлених п.5.4. Договору в частині одержання Відповідачем рахунків та належного оформлення позивачем податкової накладної. В зв`язку з чим, відповідач вважає, що ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" не порушило свого зобов`язання по оплаті за продукцію, звернення ТОВ "Дніпроавтозапчастини" до господарського суду про примусове стягнення заборгованості є передчасним.

2.              Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у    справі
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020р. позов задоволено частково. Закрито провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 98 442,24 грн., за відсутності предмета спору. Стягнуто з  Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"  на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини"  3% річних в розмірі 879,52 грн., пеню в розмірі 3926,93 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6800 грн., а також судовий збір в сумі 2102 грн..

3.        Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись  з вказаним рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду в частині задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та прийняти  нове рішення, яким розподілити витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволених вимог. Одночасно в апеляційній скаргзі Скаржник просив про поновлення строку на оскарження рішення.  

4.        Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Відповідач   посилається на те, що судом першої інстанції задоволено витрати на правничу допомогу в повному обсязі, а не пропорційно задоволених вимог, чим, на думку Скаржника, порушено вимоги ст. 129 ГПК України. 
Зокрема, Скаржник вважає, що витрати по сплаті витрат на професійну правничу допомогу мають бути покладеними на сторони пропорційно задоволених вимог, оскільки, в частині стягнення з відповідача сумиосновного боргу провадження по справі закрито.

5.        Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1   ст. 263 ГПК України   та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3   ст. 263 ГПК   не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

6.        Рух справи в суді апеляційної інстанції
Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді -  Чус О.В., Орєшкіна Е.В..       
 Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.
 Ч. 13 ст. 8 ГПК України       визначено,    що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 Відповідно    до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного   провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
 Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають    розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,    розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься    до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.01.2021р. відновлено строк подання апеляційної скарги. Відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020р., для розгляду у порядку письмового провадження,  без повідомлення учасників справи.

7.        Встановлені судом обставини справи
18.01.2018 р.,  між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" та  Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" укладено Договір поставки № 5767-ПУ-УМТС-Т та специфікації від 25.02.2020 р., згідно п.1.1 якого, є зобов`язання Постачальника (позивача) в порядку та на умовах передбачених Договором поставити та передати у власність Покупця (відповідача) продукцію та /або обладнання виробничо-технічного призначення (Продукції) в асортименті, кількості, в строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими Сторонами в даному Договорі та Специфікаціях, які є невід`ємними частинами до даного Договору.
25.02.2020 р. між Сторонами Договору складено специфікацію до Договору поставки № 5767-ПУ-УМТС-Т від 18.01.2018 р. (а.с.31).
На виконання договору, 27.02.2020 р., ТОВ “Дніпроавтозапчастини” поставило, а ПрАТ “ДТЕК Павлоградвугілля” прийняло за видатковою накладною № ТОВ-000215 від 27.02.2020р. (рахунок-фактура № ТОВ-000190 від 27.02.2020р., наряд на отримання ТМЦ № 029 від 26.02.2020р.) продукцію, на суму 98 442,24 грн. з ПДВ (а.с.32-36).
Відповідно до п.5.4 Договору, розрахунки за поставлену Постачальником продукцію за цим договором здійснюються Покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого Покупцем рахунку та при умові надання Постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного Договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця. 
Позивач зазначає, що станом на момент звернення до суду з цим позовом відповідач свої грошові зобов`язання за договором поставки щодо оплати заборгованість перед позивачем по сплаті вартості поставленої продукції в сумі 98 442,24 грн. не виконав, у зв`язку із чим і виник спір.
Як встановлено матеріалами справи, 27.02.2020 р. позивачем складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну зі зобов`язанням з податку на додану вартість за операцією з поставки продукції відповідачу.
Таким чином, строк виконання зобов`язання оплати за поставлену продукцію, є таким, що настав 04.05.2020 р.
Матеріалами справи встановлено, що відповідачем, після відкриття провадження в даній справі, здійснено повну оплату суми основного боргу на загальну суму 98442,24 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №1744920 від 30.09.2020 р. на суму 98 442,24 грн. та визнається також позивачем, про що зазначено його представником у судовому засіданні.
Згідно з п.2 ч.1 ст.231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку про необхідність закриття провадження в частині стягнення основного боргу на суму 98442,24 грн.. із-за відсутності предмету спору.
Позивач у поданій позовній заяві також просив стягнути з відповідача на його користь пеню в розмірі 3 926,93 грн., за період з 05.05.2020 р. по 21.08.2020 р..
Відповідно до п.6.7 Договору, в разі несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення оплати від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.
Судом здійснено перерахунок заявленої до стягнення пені за допомогою системи “Законодавство” та встановлено, що розрахунок пені виконаний позивачем арифметично вірно, у зв`язку із чим, позовна вимога про стягнення пені в розмірі 3926,93 грн., за період з 05.05.2020 р. по 21.08.2020 р. підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача.
Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача 879,52 грн. 3% річних, за період з 05.05.2020 р. по 21.08.2020 р.. 
Згідно з положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Господарський суд, перерахувавши згідно системи “Законодавство” розрахунок 3 % річних наданий позивачем, встановив, що він є обґрунтованим, а отже стягненню з відповідача підлягає 3% річних за період з 05.05.2020 р. по 21.08.2020 р.з 09.01.2020 р. по 13.04.2020 р. в розмірі 879,52 грн..
Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

8.      Оцінка аргументів учасників справи і    висновків суду першої інстанції.
    Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4). 
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором поставки № 5767-ПУ-УМТС-Т від 18.01.2018р. та специфікації від 25.02.2020 р. заявником апеляційної скарги не оскаржується, тобто не є вимогою апеляційної скарги, а тому суд апеляційної інстанції законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині не перевіряє.
        Предметом апеляційного оскарження та, відповідно апеляційного розгляду у цій справі є ухвалене судове рішення в частині правомірності нарахування    та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 6 800 грн.
     Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному  порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
       Відповідно до п.1 ч.3 статті 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Порядок відшкодування витрат на правничу допомогу врегульовано ст. 126 ГПК України. Так, ч. 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Як вбачається з матеріалів справи, позивача у даній справі в суді першої інстанції представляв адвокат Романенко Петро Валерійович, що підтверджено Договором про надання послуг правової допомоги №132 від 19.08.2020 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" та Фізичною особою-підприємцем Романенко Петром Валерійовичем, який має свідоцтво на право заняття адвокатською діяльністю №1652 видане 20.11.2006 р.(а.с.42), Актом здавання - приймання послуг від 21.08.2020р., Актом здавання - приймання послуг від  12.10.2020 р., Актом здавання - приймання послуг від 30.10.2020 р.
         Пункт 1.1. договору передбачає надання послуг професійної правової (правничої) допомоги у справі про стягнення з ПрАТ “ДТ1 Павлоградвугілля” (код ЄДРПОУ 00178353) заборгованості по Договору поставки № 5767-П УМТС-Т від 18.01.2018р., правовий аналіз документів, надання усних та письмових консультацій; складання позовної заяви, інших процесуальних документів позивача, представництво Замовника у господарських судах по зазначеній справі без виїзду за межі міста Дніпра.
Розділом 3.1.  Договору визначено, що вартість правової допомоги за цим Договором становить: 3.1.1. правовий аналіз документів, складання позовної заяви, надання консультацій з підготовки та оформлення пакету документів, що разом з позовною заявою подається до суду - 4000,00 грн.; 3.1.2. представництво Замовника у судових засіданнях господарського суду, без виїзду за межі міста Дніпра - 800,00 грн. за участь в одному судовому засіданні; 3.1.3. складання процесуальних документів по справі - 800,00 грн. за 1 годину роботи Виконавця.
21.08.2020 р. між позивачем та ФОП Романенко П.В. складено Акт здавання - приймання послуг, згідно з яким позивач прийняв надані послуги з надання правової (правничої допомоги) на суму 4000 грн..
12.10.2020 р. між позивачем та ФОП Романенко П.В. складено Акт здавання - приймання послуг, згідно з яким позивач прийняв надані послуги з надання правової (правничої допомоги) на суму 800 грн..
30.10.2020 р. між позивачем та ФОП Романенко П.В. складено Акт здавання - приймання послуг, згідно з яким позивач прийняв надані послуги з надання правової (правничої допомоги) на суму 2000 грн..
Таким чином, загальна сума витрат на професійну правову допомогу, понесена Позивачем у зв`язку з розглядом даної справи становить 6   800грн. 
Послуги, надані адвокатом повністю оплачені позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями №10717 від 20.08.2020 р., на суму 4000 грн., №11041 від 19.10.2020 р., на суму 800 грн., №11194 від 06.11.2020 р., на суму 2000 грн. 
Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача зазначених витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі, місцевий господарський суд, взяв до уваги наведені положення законодавства, урахував принципи диспозитивності та змагальності, співмірності розміру витрат з наданими послугами, дослідив зазначені докази на підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтозапчастини" на професійну правничу допомогу у заявленій сумі, та установив, що цей розмір судових витрат доведений та документально обґрунтований, доказів на їх завищення суду не надано.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про об`єктивність та обгрунтованість   витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 6800 грн., з наступних підстав.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до ст. 16 ГПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до положень ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду
Статтею 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст.126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат є: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Як передбачено ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається, зокрема: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Обставини, наведені апелянтом в обґрунтування апеляційної скарги, щодо порушення судом вимог ст. 129 ГПК України відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки спір до вирішення в судовому порядку доведено саме відповідачем, при цьому саме він    сприяв збільшенню видатків позивача на послуги адвоката (щодо участі останнього в судовому засіданні) та вирішення справи по суті,   а повну оплату суми основного боргу здійснено відповідачем вже після відкриття провадження в даній справі.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020р. у справі № 904/4611/20, в оскаржуваній частині, ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9.      Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу, в оскаржуваній частині, не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до   ст. 276 ГПК України,   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо    визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального   і   процесуального   права.
        За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги  в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення  залишенню без змін.

10.   Судові витрати
 У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
 На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -    
                                                                         ПОСТАНОВИВ:
    Апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 р. у справі № 904/4611/20 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на Апелянта - Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля".

Поновити дію рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2020 р. у справі № 904/4611/20, яка була зупинена ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.11.2020р. у справі № 904/4611/20. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню у зв`язку із малозначною справою, крім випадків передбачених ч. 2 п. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                           І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                            О.В. Чус

Суддя                                                                                           Е.В. Орєшкіна